Номер провадження: 22-ц/813/3600/20 
Номер справи місцевого суду: 520/7678/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
апелянт - ОСОБА_1 
позивач -ОСОБА_2 
відповідач - Одеська міська рада 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року у складі судді Калініченко Л.В. 
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визначення, що частки померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становлять по Ѕ частці за кожним; визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він є сином ОСОБА_3 . Його мати за час життя перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , за час якого останні придбали квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, з огляду на те, що за останньою не визначено частки в спільному сумісному майні подружжя, у зв`язку з чим видати свідоцтво про прийняття спадщини є неможливим.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині визнання за  ОСОБА_2  права власності на Ѕ частку квартири  АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ,і ухвалити нове про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку вказаної квартири; стягнути судовий збір, сплачений за апеляційною скаргою. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3  помер батько  ОСОБА_1 . ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ѕ частин квартири АДРЕСА_1 , які складаються з Ѕ частини спірної квартири, як частки у праві спільної власності на нерухоме майно та ј частини квартири в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_3   ІНФОРМАЦІЯ_4  в Дюссельдорфі, згідно з вимогами ст. 1260 ЦК України, апелянт оформила заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька. Заява 20.04.2018 надійшла до Третьої Одеської державної нотаріальноїконтори, де була зареєстрована за №2903/02-14. Поза увагою суду залишилася та обставина, що  ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом. 30.10.2018 судом було ухвалено відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1  про вступ у справу в якості 3-ї особи. Суд своїм рішенням незаконно збільшив на ј частку у спадщині позивача, права апелянта на ј частку у спадщини зменшив. У разі, якщо б суд залучив апелянта до участі у справі, він би мав змогу довести, що пайовий внесок у розмірі 6438,12 грн батько сплатив не разовим платежем у 1991 році, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_3 трохи більше року, а сплачував на протязі тривалого часу регулярними щомісячними внесками ще до шлюбу з нею і лише 29.03.2007, на підставі довідки ЖБК від 03.02.1992 про виплату паю, отримав свідоцтво про право власності на квартиру. 
У судове засідання 18.02.2020 представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду справи.
У судовому засіданні 18.02.2020 представник апелянта просив задовольнити скаргу, а позивач та його представник просили відмовити у її задоволенні. 
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу та позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , про що 08 квітня 1960 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №703, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . В графі відомості про матір зазначено – ОСОБА_5 , в графі відомості про батька – ОСОБА_6 .
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу №00019274610 від 22 грудня 2017 року вбачається, що 29 вересня 1970 року Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було розірвано шлюб між ОСОБА_5  та ОСОБА_6 , про що складено актовий запис №441. Після розірвання шлюбу  ОСОБА_5 відновлено прізвище – ОСОБА_7 .
04 листопада 1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, про що 04.11.1989 Відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси було складено актовий запис №1581, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . ОСОБА_5 змінила прізвище на – ОСОБА_8 . 
В період шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на ім`я останнього 29 березня 2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 №301553, на підставі якого ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .
З копії спадкової справи №96/2018, заведеної 06.02.2018 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся її син – ОСОБА_2 . Крім ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався.
08 червня 2018 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Барановою О.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що остання не отримала документ, що підтверджує право власності на належну їй у спільному майні подружжя частку квартири АДРЕСА_1 . У постанові зазначено, що вказана квартира була придбана у період шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , але виникла потреба у визначені часток у спільному майні подружжя. 
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч.ч.1,2,3 ст. 372 ЦК України, майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.1,2,3,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч.1,2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно п.п.4.14,4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.
Листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, роз`яснено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.1989 по 21.08.2017 - до дня смерті ОСОБА_3 .
За час перебування у шлюбі, 29 березня 2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності серії НОМЕР_6 , на підставі якого ОСОБА_4 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, виходячи з презумпції рівності часток та відсутністю обставин, які б давали підстави для відступлення від їх рівності, збільшення чи зменшення їх розміру, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а частки кожного із них є рівними та складають по 1/2 частині за кожним. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто раніше ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
З копії спадкової справи №97/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 , витребуваної апеляційним судом, вбачається, що ОСОБА_1 20.04.2018 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , тобто своєчасно прийняла спадщину.        До заяви  ОСОБА_1  подала свідоцтво про народження  ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до якого у  ОСОБА_4  та ОСОБА_9   ІНФОРМАЦІЯ_8  народилася донька  ОСОБА_10 , яка відповідно до свідоцтва про одруження  ІНФОРМАЦІЯ_9  одружилася з  ОСОБА_11 та її прізвищем стало ОСОБА_12 .
На підставі наведеного, висновок суду першої інстанції щодо того, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги померлої ОСОБА_3 є її син, є передчасним, а рішенням суду вирішено про права ОСОБА_1 , не залученої до участі у справі.
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не визначився із колом учасників справи, ухвалив рішення щодо неналежного відповідача Одеської міської ради, хоча фактично спір виник між спадкоємцями померлих. 
Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення – скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в задоволенні позову ОСОБА_2  про визнання права власності на Ѕ частину вказаної квартири відмовити.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2019 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . 
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 28.02.2020.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: