КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
14 січня 2020 року
 
м. Київ
 
справа №755/13873/19
 
провадження № 22-ц/824/1082/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),
суддів - Шкоріної О.І., Махлай Л.Д. 
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
скаржник  - ОСОБА_1 
відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович
заінтересована особа -  ОСОБА_2 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича
 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року у складі судді  Чех Н.А.
 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., в якій просив:
-                     визнати неправомірними дії приватного виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. у виконавчому провадженні ВП №59675546 в частині визначення розміру заборгованості по аліментам станом на 19 серпня 2019 року у розмірі 139 787,60 грн;
-                     визнати неправомірною та скасувати довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 19 серпня 2019 року, складену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М.
-                     визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 19 серпня 2019 року у ВП №59675546 про арешт майна боржника;
-                     визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 19 серпня 2019 року у ВП №59675546 про арешт коштів боржника;
-                     визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 19 серпня 2019 року у ВП №59675546 про розшук майна боржника;
-                     стягнути з приватного виконавця Телявського А.М. судові витрати, пов`язані з розглядом скарги.
В обґрунтування вимог зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду                       м. Києва від 12 червня 2015 року у справі № 755/9844/15-ц з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду видано виконавчий лист. Даний виконавчий лист перебував на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби                   м. Київ ГТУЮ у м. Києві з 28.07.2015 року по 23.07.2019 року. 
Посилався на те, що 09.08.2019 року він отримав від приватного виконавця Телявського А.М. постанову № 59675546 від 30.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження. 20.08.2019 року з автоматизованої системи виконавчого провадження йому стало відомо про винесення виконавцем 19.08.2019 року постанов про арешт майна боржника, арешт коштів та розшук майна у зв`язку з наявністю у останнього заборгованості по сплаті аліментів та основної винагороди приватного виконавця на загальну суму                      139 787,60 грн. 
Вказував про те, що з даними постановами він не згоден, оскільки у період примусового стягнення аліментів з 28.07.2015 року по липень 2019 року (включно) у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів 21.08.2019 року ОСОБА_1 подав приватному виконавцю заяву про скасування постанов з додатками. 
Однак, 28.08.2019 року скаржнику стало відомо, що виконавець жодним чином не відреагував на його заяву, що стало підставою для звернення останнього звернувся до суду з даною скаргою.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року скаргу задоволено частково. 
Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича щодо визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 19.08.2019 року у розмірі 139 787,60 грн у виконавчому провадженні №59675546 - неправомірними.
Визнано неправомірною та скасовано довідку-розрахунок зі сплати аліментів від 19.08.2019 року, складену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем.
Визнано неправомірними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 19.08.2019 року (виконавче провадження № 59675546) про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника.
В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 05 листопада 2019 рокуприватний виконавець Телявський А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі, вирішити питання судових витрат, оскільки вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що підстави для повернення виконавчого документа стягувачу після відкриття виконавчого провадження законодавчо не визначені.
Таким чином, уважає, що в момент відкриття виконавчого провадження виконавець не перевіряє інформацію, зазначену у виконавчому документі, а тому, на думку приватного виконавця, в його діях відсутні порушення Закону України «Про виконавче провадження» в частині відкриття виконавчого провадження.
Посилається на те, що приватним виконавцем за виконавчим провадженням №59675546 нараховано заборгованість щодо сплати аліментів на суму 139 787,60 грн за період з 15 травня 2015 року по липень 2019 року, оскільки на момент обчислення заборгованості останньому не було відомо той факт, що ОСОБА_1 приймав участь в утриманні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звертає увагу на те, що відповідно до інформації від 05 жовтня 2019 року №с-7605/19, наданої АТ КБ «Приватбанк» на запит приватного виконавця Телявського А.М., за період з 30 липня 2018 року по 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до рахунків, відкритих на його ім`я, отримував кошти за надання правової допомоги, а також інші кошти невідомого походження зарахування.
Посилаючись на вказану інформацію банку та на те, що в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 стверджував, що отримує лише фіксовану заробітну плату та не має іншого доходу, уважає, що ОСОБА_1 приховав дохід, з якого повинно відбуватися стягнення аліментів на отримання доньки, а отже ухиляється від виконання зобов`язання в повному обсязі.
11 грудня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.
Зазначає, зокрема, про те, що виписки по рахункам, долучені приватним виконавцем до апеляційної скарги не можуть прийматись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки Телявським А.М. такі докази не були подані до суду першої інстанції, а до апеляційної скарги не долучено доказів на підтвердження неможливості подання таких відомостей до суду першої інстанції.
ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що дії приватного виконавця є неправомірними, оскільки у ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини відсутня, у зв`язку з чим визнав неправомірними дії приватного виконавця, а також визнав неправомірними та скасував довідку-розрахунок і постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника від                     19 серпня 2019 року. 
У частині стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, місцевий суд відмовив у зв`язку з тим, що заявник не вказав суму, яка підлягає стягненню, не обґрунтував її виникнення та не надав доказів її понесення. Разом з тим, в цій частині ухвала суду не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 12.06.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного судового рішення 24 липня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №755/9844/15-ц.
Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
30.07.2019 року представник ОСОБА_2 подав приватному виконавцю м. Києва Телявському А.М. заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 755/9844/15-ц, виданого 24.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. У своїй заяві представник зазначив про те, що рішення суду боржником не виконується, гроші на утримання малолітньої дитини від нього не надходять.
30.07.2019 року приватний виконавець Телявський А.М. відкрив виконавче провадження № 59675546 та здійснив відповідні запити щодо наявності у боржника                     ОСОБА_1 доходу, майна та відкритих на його ім`я рахунків у банківських установах. 
Зокрема, 08.08.2019 року з Пенсійного фонду України надійшла відповідь №1055213976, відповідно до якої останнім місцем роботи ОСОБА_1 є Адвокатське об`єднання «Бірайт Адвокасі».
13.08.2019 приватним виконавцем здійснено виклик боржника ОСОБА_1 , в якому зобов`язано останнього з`явитися до виконавця 21.08.2019 щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, а також пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа та повідомити про заходи, які вживаються з метою його виконання.
19.08.2019 року Телявським А.М. здійснено розрахунок зі сплати аліментів за період з 15.05.2015 року по липень 2019 року, згідно якого за ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31.07.2019 року становить 139 787,60 грн.
19.08.2019 року приватним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, розшук майна боржника та арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця - 139 787,60 грн.
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Згідно частини 3 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.
Частиною 1 та 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Разом з тим, з матеріалів справи убачається та встановлено судом, що 14 серпня 2019 року ОСОБА_1 на адресу приватного виконавця Телявського А.М. було направлено заяву, в якій останній повідомив про зміну місця роботи та до якої долучив копію наказу про прийняття на роботу і декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи. Вказана заява з додатками отримана приватним виконавцем 22.08.2019 року, про що свідчать копії матеріалів виконавчого провадження (том 1 а.с. 108-116).
21.08.2019 року ОСОБА_1 подав виконавцю заяву про скасування нарахованої заборгованості зі сплати аліментів та постанов про нарахування винагороди виконавцю, арешт майна боржника, арешт коштів боржника та розшук майна боржника. 
На підтвердження відсутності боргу зі сплати аліментів надав документи, згідно яких 28.07.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №48263314 з виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини. 23.07.2019 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі заяви представника стягувача ОСОБА_2 . 
У відповіді на заяву Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 23.08.2019 року зазначено, що станом на 23.07.2019 року заборгованість за виконавчим листом №755/9844/15-ц від 21.07.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - відсутня. 
31.07.2019 року АО «Бірайт Адвокасі» перераховано кошти за виконавчим листом №755/9844/15-ц. 09.09.2019 року засобами поштового зв`язку Укрпошта ОСОБА_2 були перераховані аліменти.
Таким чином, місцевим судом правильно встановлено, що станом на момент відкриття Телявським А.М. виконавчого провадження та складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість у ОСОБА_1 була відсутня.
При цьому, приватним виконавцем залишено поза увагою те, що 21.08.2019 року                ОСОБА_1 подав заяву про скасування постанов від 19.08.2019 року у зв`язку з відсутністю боргу зі сплати аліментів, на підтвердження чого надав відповідні документи. Проте, Телявський А.М. , отримавши вказану заяву з доданими до неї матеріалами, жодним чином не відреагував та не вчинив жодної дії, направленої на встановлення наявності чи відсутності заборгованості та дійсного розміру останньої. Вказана бездіяльність приватного виконавця додатково свідчить про порушення останнім норм Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім того, ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 06.12.2019 №7133/19, здійснений приватним виконавцем Телявським А.М., згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом №755/9844/15-ц від 24 липня 2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, станом на 30 листопада 2019 року відсутня.
Проте, як пояснив ОСОБА_1 у судовому засіданні, не зважаючи на відсутність у останнього заборгованості зі сплати аліментів, приватним виконавцем не було знято арешт з його майна та коштів, а також не припинено розшук майна.
Отже, зважаючи на те, що державним виконавцем постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було винесено 23.07.2019 року, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження 30.07.2019, при цьому згідно довідки Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві станом на 23.07.2019 року, тобто на день повернення виконавчого документа стягувачу, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 була відсутня, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірними дій приватного виконавця Телявського А.М. щодо нарахування заборгованості за період з 15.05.2015 року по липень 2019 року, а також щодо арешту майна боржника, коштів боржника та розшуку майна боржника.
Виходячи з викладеного, місцевий суд правильно та обґрунтовано визнав дії державного виконавця щодо визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 19.08.2019 року у розмірі 139 787,60 грн, а також щодо арешту майна боржника, арешту коштів боржника та розшуку майна боржника у виконавчому провадженні №59675546 неправомірними.
Разом з тим, суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, дійшов помилкового висновку про скасування довідки-розрахунку зі сплати аліментів від 19.08.2019 року, складеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А. М. та постанов від 19.08.2019 року про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника з огляду на наступне.
Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Таким чином, виходячи з норм статті 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями щодо скасування постанови державного виконавця, а відновлення порушеного права заявника підлягає у спосіб, передбачений частиною другою статті 451 ЦПК України, а саме, шляхом зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відтак, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій приватного виконавця щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів за період з 15.05.2015 року по липень 2019 року, а також щодо арешту майна боржника, коштів боржника та розшуку майна боржника, проте дійшов помилкового висновку про скасування довідки-розрахунку зі сплати аліментів від 19.08.2019 року, а також  постанов приватного виконавця від 19.08.2019 року про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржниказ огляду на положення статті 451 ЦПК України.
Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У справі «Soering vsUK» [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції в частині скасування довідки-розрахунку зі сплати аліментів від 19.08.2019 року, а також  постанов приватного виконавця від 19.08.2019 року про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника- скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича усунути порушення (поновити порушене право заявника). В іншій частині оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384  ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича - задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року в частині скасування довідки-розрахунку зі сплати аліментів від 19.08.2019 року, а також  постанов приватного виконавця від 19.08.2019 року про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника- скасувати. 
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича усунути порушення (поновити порушене право заявника).
В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін.         
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо 
до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
  Повне судове рішення складено 14 січня 2020 року.

 
Головуючий                                                                             В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          О.І. Шкоріна
 
                                                                                                                Л.Д. Махлай