ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа № 452/1661/16-а
адміністративне провадження № К/9901/19944/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 452/1661/16-а
за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа Самбірський міський голова, про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення майнової і моральної шкоди, -  
за касаційною скаргою виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області  
на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Сенечина В.М.,
на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року, постановленої колегією у складі: головуючого судді Кузьмича С.М., суддів Запотічного І.І., Матковської З.М., 

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області (далі - відповідач), третя особа Самбірський міський голова (далі - третя особа), в якому з урахуванням зави про збільшення позовних вимог, просив:
1.1 визнати протиправним і скасувати розпорядження Самбірського міського голови від 02 червня 2016 року № 113-ос «Про звільнення ОСОБА_1»;
1.2 поновити його на посаді начальника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області;
1.3 стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2016 року по день поновлення на роботі;
1.4. стягнути з відповідача на його користь завдану йому моральну шкоду в розмірі 35 000 грн, майнову шкоду в розмірі 2980 грн 13 коп, витрати на праву допомогу в розмірі 12 000 грн та судові витрати в розмірі 551 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 03 липня 2002 року він обіймав посаду начальника юридичного відділу. У 2016 році він був двічі притягнутий до дисциплінарної відповідальності розпорядженнями Самбірського міського голови від 12 квітня 2016 року № 123-к та від 01 червня 2016 року № 213-к. Зазначені розпорядження позивачем були оскаржені до суду.
2.1. Надалі розпорядженням Самбірського міського голови від 02 червня 2016 року №113-ос позивача було звільнено із займаної посади нібито за порушення присяги посадової особи органів місцевого самоврядування. 
2.2. На думку позивача розпорядження від 02 червня 2016 року № 113-ос є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв жодного дисциплінарного проступку, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, а також дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку. Своє звільнення з посади вважає безпідставним, обумовленим упередженим ставленням Самбірського міського голови ОСОБА_2 
2.3. Позивач наголошує, що в оскаржуваному розпорядженні не конкретизовано, в чому саме полягає допущене ним порушення присяги.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року, позов задоволено частково.
3.1.Визнано протиправним та скасовано розпорядження Самбірського міського голови від 02 червня 2016 року № 113-ос «Про звільнення ОСОБА_1».
3.2. Поновилено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді начальника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.
3.3. Стягнуто з виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14085 грн 97 коп з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів та моральну шкоду в розмірі 3000 грн, судовий збір у сумі 551 грн 20 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн.
3.4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено за недоведеністю.
4. Частково задовольняючи адміністративний позов суди першої та апеляційної інстанції вказали на те, що формулювання розпорядження щодо неодноразових дій позивача, які суперечать інтересам територіальної громади є неконкретним (без зазначення коли вчинені такі дії і в чому вони полягають), носить загальний характер, не підтверджує факту порушення присяги, а відтак не приймається судом до уваги. Твердження відповідача про систематичне невиконання позивачем посадових обов`язків є голослівними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
4.1. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що представництво інтересів Самбірської міської ради у справі № 452/532/16-а за позовом ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та скасування рішень від 12 листопада 2015 року № 2, 3, 4, 5, 6 позивачу не доручалось та здійснювалось адвокатським об`єднанням «Лемеха та партнери». Проекти рішень Самбірської міської ради від 12 листопада 2015 року № 2, 3, 4, 5, 6 попередньо з начальником юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області ОСОБА_1 чи з іншими працівника юридичного відділу не погоджувались та не були офіційно оприлюднені Самбірською міською радою у встановленому законодавством порядку. Подання ОСОБА_1 заяви про залучення його до участі у справі № 452/532/16-а як третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог не є доказом порушення позивачем присяги посадової особи органу місцевого самоврядування.
4.2. Крім того, звільнення позивача з посади, який крім іншого був депутатом Самбірської міської ради, проведено з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», тобто без попереднього письмового повідомлення Самбірської міської ради.
4.3. З огляду на зазначене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність розпорядження відповідача від 02 червня 2016 року № 113-ос та про необхідність часткового задоволення адміністративного позову.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
5. У жовтні 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, в якій він просить скасувати постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
6. В обґрунтування касаційної скарги виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області вказав на те, що оскаржувані рішення судом першої та апеляційної інстанцій винесені з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому є незаконними та необґрунтованими.
6.1. На думку виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області висновки судів попередніх інстанцій про неконкретність та загальний характер формулювання підстав звільнення позивача з посади, викладеного у розпорядженні від 02 червня 2016 року № 113-ос, не відповідають обставинам справи та є необґрунтованими. Позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі розпоряджень Самбірського міського голови від 12 квітня 2016 року № 123-к та від 01 червня 2016 року № 213-к.
6.2. Так позивач, перебуваючи на посаді начальника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради, систематично не забезпечував належного представництва інтересів Самбірської міської ради в суді та після притягнення його до дисциплінарної відповідальності не бажає стати на шлях виправлення. Позивач протиправно, подав заяву про залучення його до участі у справі № 452/532/16-а в якості третьої особи, в якій відповідачем є Самбірська міська рада Львівської області. Виправдати свої незаконні дії, а саме порушення присяги, через призму захисту своїх інтересів як депутата є недопустимими та до уваги братися судом не може. У цьому випадку позивач мав би врегулювати конфлікт, який полягав у тому, що його діяльність йшла у розріз з його діяльністю як службовця органу місцевого самоврядування. 
6.3. Висновки про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди не підтверджуються матеріалами справи, оскільки позивач не надав доказів що існує причинно-наслідковий зв`язок між моральними стражданнями та діями відповідача, не доведено також і які саме дії відповідача призвели до заподіяння моральних страждань.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
8. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).
9. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
10. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
11. 12 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желтобрюх І.Л., судді Білоус О.В., Шарапа В.М.
12. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 519/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 січня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини 1 статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
14. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
15. ОСОБА_1 з 03 липня 2002 року обіймав посаду керівника юридичного відділу виконавчого комітету Самбірської міської ради.
16. Розпорядженнями Самбірського міського голови від 12 квітня 2016 року № 123-к та від 01 червня 2016 року № 213-к за неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
17. Розпорядження Самбірського міського голови Гамара Ю.П. від 02 червня 2016 року № 133-ос, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпПУ, статті 11, частини 1 статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пунктів 19, 20 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у зв`язку з неодноразовим вчиненням ОСОБА_1 дій, що суперечать інтересам територіальної громади м. Самбора, в тому числі подання заяви про залучення його у якості третьої особи на стороні позивача у адміністративній справі № 452/532/16-а за позовом ОСОБА_3 до Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності Самбірської міської ради та скасування рішень Самбірської міської ради, його звільнено з посади начальника юридичного відділу за порушення Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування.
18. Не погоджуючись з розпорядженням про звільнення з посади начальника юридичного відділу за порушення Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із позовом.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування 
19. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
20. Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування наведені в Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-II (в редакції чинній станом на 05 грудня 2016 року, далі - Закон № 2493-II).
21. Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (стаття 1 Закону № 2493-II).
22. Відповідно до статті 2 Закону № 2493-II посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
23. Згідно з приписами статті 3 Закону № 2493-II посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
24. Служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді (стаття 4 Закону № 2493-II).
25. Згідно зі статтею 11 Закону № 2493-II, громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки". 
26. Посадова особа місцевого самоврядування, яка вперше приймається на службу в органи місцевого самоврядування, вважається такою, що вступила на посаду, з моменту складення Присяги. Присяга вважається складеною, якщо після її зачитування громадянин України скріплює Присягу своїм підписом. Підписаний текст Присяги зберігається за місцем служби. Про складення Присяги робиться запис у трудовій книжці із зазначенням дати складення Присяги. Особа, яка відмовилася від складення Присяги (за винятком осіб, обраних на посади, зазначені в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), вважається такою, що не вступила на посаду, а рішення про її призначення, обрання чи затвердження вважається таким, що втратило юридичну силу. Особи, які вперше були обрані на посади сільських, селищних, міських голів, голів рад, складають Присягу на сесії відповідної ради, текст якої визначено в частині першій цієї статті. 
27. Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950 (в редакції чинній станом на 14 травня 2015 року, далі -Порядок № 950).
28. Пунктом 1 Порядку № 950 визначено випадки в яких може бути проведено службове розслідування. Один з таких випадків - недодержання особою законодавства про службу в органах місцевого самоврядування.
29. Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа (пункт 2 Порядку № 950).
30. За результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов`язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру. обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством. У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (абзац 1, 2, 3 пункту 8 Порядку № 950).
31. Підставами припинення трудового договору відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній станом на 01 січня 2016 року, далі - КЗпПУ) є підстави, передбачені іншими законами.
32. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2493-II, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, зокрема, у разі порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
33.Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
34. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підставі позову у суді касаційної інстанції не допускається.
35. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
36. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
37. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
38. Приписами підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України обумовлено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
39. Верховний Суд констатує, що спірні відносини виникли з приводу звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування за порушення ним Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування та чи мало місце події, які були кваліфіковані як порушення цієї Присяги.
40. Верховний Суд, неодноразово аналізуючи в своїх рішеннях текст присяги державного службовця (міститься в Законах України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII), який є майже аналогічним тексту Присяги посадової особи місцевого самоврядування, дійшов таких правових висновків.
41. За змістом Присяги в основі поведінки службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
42. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
43. Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.
44. За такого правового регулювання порушення Присяги слід розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
45. Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
46. Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
47. Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
48. Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.
49. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 1340/5975/18. Верховний Суд не знаходить підстав для відступу від такої правової позиції.
50. Як правильно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та не заперечується відповідачем, обставинами, що передували звільненню позивача за порушення Присяги були розпорядження Самбірського міського голови про накладення на позивача двох дисциплінарних стягнень у вигляді догани на підставі розпоряджень від 12 квітня 2016 року № 123-к та від 01 червня 2016 року № 213-к. 
51. Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проведення відповідачем службового розслідування, за результатами якого б відповідачем були б зроблені висновки про наявність подій, які відповідач кваліфікує як порушення позивачем Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування, як то передбачено Порядок № 950.
52. Отже, Верховний Суд зазначає, що звільнення позивача за порушення Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування проведено відповідачем з порушенням визначеного законодавством порядку.
53. Верховний Суд також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недотримання відповідачем вимог статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», яке з огляду на підстави звільнення, зобов`язує виконавчий комітет Самбірської міської ради повідомити Самбірську міську ради про звільнення позивача, який є депутатом цієї ради, про його звільнення не менше ніж за п`ятнадцять днів.
54. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність відповідачем наявності у діях позивача ознак порушення присяги є правильними та таким, що підтверджуються матеріалами справи. Звільнення особи з посади за порушення присяги, як найсуворішої санкції відповідальності, не може бути обґрунтоване лише загальними фразами про неодноразове вчинення ним дій, що суперечать інтересам територіальної громади м. Самбора. Подання заяви про залучення ж позивача, який є депутатом Самбірської міської ради, до участі у справі № 452/532/16-а як третьої особи не може бути достатньою підставою для звільнення позивача з займаної посади за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування.
55. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про протиправність розпорядження Самбірського міського голови від 02 червня 2016 року № 113-ос «Про звільнення ОСОБА_1».
56. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
57. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
58. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
59. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
60. Згідно з частиною статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
61. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.
62. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
63. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
64. З огляду на результат касаційного розгляду суд не вирішує питання про розподіл судових витрат. Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове судове рішення по суті позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється. 
65. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області залишити без задоволення.
2. Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду