23.01.20
22-ц/812/126/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/7371/18
Провадження № 22-ц/812/126/19

Постанова
іменем України
23 січня 2020 року                                                                         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 листопада 2019 року під головуванням судді Коваленка І.В., у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 06 листопада 2019 року,

встановив:
23 листопада 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг 27 квітня 2009 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов цього Договору він складався з заяви позичальника, Умов надання та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.
       Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за вказаним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 30 вересня 2018 року складає 115 868 грн. 99 коп., з яких: 14 006 грн. 96 коп. - заборгованість за кредитом, 101 862 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 27 квітня 2009 року по 30 травня 2018 року.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 14 006 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 27 квітня 2009 року. Компенсовано АТ КБ «Приватбанк» за рахунок держави судовий збір в розмірі 212 грн. 84 коп.
Рішення суду першої інстанції про стягнення тільки тіла кредиту мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом, просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій – залишити без змін. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та недостатньо повним дослідженням обставин, що мають значення для справи. 
Так, відмовляючи в позові щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для їх стягнення, порушивши норми матеріального права, зокрема ст.1048 ЦК України щодо встановлення умовами договору їх розміру та порядку одержання, а також принцип платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг.
                                                                                               -2-
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість банком розміру заборгованості щодо стягнення процентів за користування кредитом та сплив позовної давності щодо цих вимог, просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.
       Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та відсотки.
       За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном його повернення, що відповідає строку дії картки.
       В анкеті-заяві від 27 квітня 2009 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12).
       До позовної заяви, крім анкети-заяви, Банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (підписану позичальником) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (а.с. 13-37).
Відповідач визнав те, що користувався коштами на підставі первинної та перевипущеної карток зі строком дії останньої картки (всього відповідач отримав 2 картки) до січня 2017 року, що підтверджується також випискою за рахунком та довідкою банку.
       Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2018 року становить 115 868 грн. 09 коп. і складається з: заборгованості за тілом кредиту – 14 006 грн. 96 коп., відсотків за користування кредитом за період з 27 квітня 2009 року по 30 травня 2018 року - 101 862 грн. 03 коп. 
       05 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про підтримання позовних вимог та, з метою повного та всебічного розгляду справи, розрахунок заборгованості позичальника за яким станом на 31 травня 2019 року заборгованість за кредитом позичальника становить 14 006 грн. 96 коп., заборгованість по процентами – 1 914 грн. 98 коп. (а.с.108-114) При цьому з цього розрахунку слідує, що розмір процентів визначено виходячи з 30 % річних. Кінцевий термін нарахування процентів 31 січня 2017 року в сумі 4 626 грн. 93 коп., що відповідає строку дії картки січень 2017 року.
Цей розрахунок заборгованості відповідач визнав та не оспорював (а.с.117).

                                                                                               -3-
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 14 006 грн. 96 коп. основного боргу (тіла кредиту) не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з відсутністю належних та допустимих доказів договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів.
Проте колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.
       За правилами ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
       Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Так, зі змісту власноручно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що Банком та ОСОБА_1 були, зокрема, погоджені тип кредитної лінії укладеного ними кредитного договору, базова відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць, розмір та строк внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості у строк до 25-го числа місяця (а.с.13).
Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування, у тому числі сплати процентів.
       Таким чином, висновок суду про відсутність домовленості між сторонами щодо плати за користування кредитом суперечить матеріалам справи. При цьому, на думку колегії суддів, при вирішенні спору щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом, судом була невірно врахована правова позиція з цього приводу Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконував неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі.        
В суді першої інстанції відповідач участі не приймав та подавав заяву про визнання розміру заборгованості за розрахунком поданим представником банку в суд першої інстанції  05 вересня 2019 року. При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про не доведення банком позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами, оскільки на їх підтвердження позивачем надані відповідні докази, що не були спростовані відповідачем. А подання заяви про застосування позовної давності (а.с. 61-66) саме й свідчить про те, що позовні вимоги є обґрунтованими. 
Відповідно до положень частини першої статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
       Як встановлено з вищезазначеного розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2019 року заборгованість за кредитом позичальника становить 14 006 грн. 96 коп., заборгованість по процентами – 1 914 грн. 98 коп. При цьому 23 грудня 2016 року позичальником сплачено відсотків 0,67 грн., а 14 травня 2018 року - 2 711 грн. 95 коп. 
Даний позов пред`явлено 23 листопада 2018 року.
                                                                                               -4-
Отже, за відсутності доказів щодо періоду за який позичальником було сплачено вищезазначені проценти, колегія суддів вважає, що перебіг позовної давності переривався відповідно до приписів частини першої статті 264 ЦК України, а тому банком не було пропущено строк пред`явлення вимог про стягнення процентів за користування кредитом до суду. 
Таким чином, вимоги банку про стягнення з боржника процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 914 грн. 98 коп., що відповідає узгодженим сторонами умовам кредитування про сплату процентів.
       З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в зазначені частині в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення з позичальника процентів.
       Ухвалення рішення про часткове задоволення позову (13,74%) є підставою (ст. 141 ЦПК України) для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив: 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 листопада 2019 року в частині вимог про стягнення процентів скасувати і ухвалити нове судове рішення про їх часткове задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1914 (одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять) грн. 98 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором б/н від 27 квітня 2009 року станом на 30 травня 2018 року.
Судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 605 грн. 25 коп., понесений Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина
Судді:                                                                Л.М. Прокопчук
                                                               Л.М. Царюк 

Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.