ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
21 січня 2020 року                                 
м. Харків

справа № 638/13301/17 
провадження № 22-ц/818/588 /20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       
головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач), 
суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря: Кравченко О. О., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Шишкіна О.В., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, 06.08.2004 року між нею та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») було укладено кредитний договір №101/В- Н- ХРУ, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 12000 доларів США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 06.08.2019 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 14 відсотків річних на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на те, що у порушення ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», її зобов`язання за кредитним договором визначені не в національній валюті, а у доларах США, що суперечить принципу добросовісності та справедливості, ОСОБА_1 просила зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» припинити вимагати виконання нею зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті - доларах США, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язати відповідача виразити її зобов`язання у національній валюті України - гривні, припинити правовідношення, що виникли на підставі кредитного договору №101/В- Н-ХРУ від 06.08.2004 року, а також визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове законне рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 06.08.2004 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №101/В-Н-ХРУ, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12000 доларів США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 06.08.2019 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 14 відсотків річних на суму залишку заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем правочин було укладено з дотриманням вимог закону, не містить несправедливих умов, а томі відсутні передбачені ст. 203 ЦК України підстави для визнання договору кредиту недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Відповідно до п. 8.1. договору кредиту позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови даного договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору; що відсутні будь-які перешкоди для виконання даного договору на день його підписання; що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними; що він не обмежений в дієздатності та укладання цього договору не потребує узгодження з третіми особами.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. 

При цьому Основний Закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. 

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. 

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»  (далі - Декрет КМУ).   

Відповідно до ст. 5 цього Декрету   операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з  валютними цінностями банки мають право здійснювати на   підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.   

Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). 

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_4 про порушення принципу справедливості у зв`язку з істотною зміною після укладення договору кредиту курсу долара до гривні є безпідставними, оскільки укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, тому що законодавством незмінність курсу гривні до іноземних валют не встановлена. 

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Разом з тим, невиконання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про кредитні умови не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ч. 2 вказаної норми встановлено інші правові наслідки таких дій відповідача, зокрема настання відповідальності, встановленої статтями 15 і 23 цього Закону. 

Умови укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору кредиту в розумінні ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не можна вважати несправедливими, а тому відсутні підстави для визнання вказаного правочину недійсним.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуючий                                                                Р.М. Піддубний

Судді                                                                       А.В. Котелевець

                                                                                О.Ю. Тичкова