КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 754/712/19                                                                                 Головуючий у суді І інстанції Лісовська О.В.
Провадження № 22-ц/824/117/2020                                                          Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
19 лютого 2020 року                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
 
в с т а н о в и в:
 
У січні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути солідарно із  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 25 197,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . 7 червня 2018 року сталося залиття її квартири з вини мешканців квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою, а саме у зв`язку з халатним відношенням до сантехнічного та побутового обладнання. Згідно акту від 7 червня 2018 року, складеного працівниками ЖЕД-301, було встановлено, що у квартирі позивача наявні пошкодження: в коридорі на стелі руді плями площею 2 кв. м, з`явилася тріщина; на кухні на стелі руді плями площею 2 кв. м, на стінах відшарування шпалер (покращеної якості) площею 3 кв. м; в кімнаті на стелі руді плями площею 1 кв. м, на стінах відшарування шпалер (покращеної якості) площею 2 кв. м. Внаслідок такого залиття позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 25 197,00 грн, що підтверджується відповідним звітом про незалежну оцінку вартості майнового збитку ТОВ «Ай Експерт» від 27 червня 2018 року. Ураховуючи, що відповідачі як співвласники квартири, в якій мало місце халатне відношення до сантехнічного та побутового обладнання, своєї вини у залитті не визнають і завдані збитки в добровільному порядку не відшкодовують, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідачів щодо залиття квартири позивача, як наслідок, відсутній безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та шкодою. Факт залиття квартири позивача внаслідок затоплення саме з квартири відповідачів не підтверджений, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.
Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що судом першої інстанції було допущено до участі у справі адвоката Зайцева І.Ю. в якості представника  ОСОБА_2 без належних документів, які б підтверджували його повноваження відповідно до статті 62 ЦПК України, тому всі докази, які були подані цим представником не можуть вважатися допустимими, у тому числі показання свідка ОСОБА_4 , яка викликана до суду за клопотанням сторони відповідача з порушенням вимог статті 91 ЦПК України. Факт залиття належної їй квартири з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами: актом від 7 червня 2018 року, звітом від 27 червня 2018 року та показами свідка ОСОБА_5 , натомість відповідачами не спростовано презумпцію їх вини у заподіянні шкоди майну позивача, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи та повністю спростовуються наданими доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надійшли.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 квітня 1995 року та договором дарування частини квартири від 14 вересня 2004 року (а.с. 5-7).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 серпня 2002 року (а.с. 120).
7 червня 2018 року комісією у складі майстра рем. дільниці ОСОБА_5 , майстра тех. дільниці ОСОБА_8, слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 за заявою мешканки ОСОБА_1 було обстежено квартиру АДРЕСА_1 .
За наслідками огляду був складений акт обстеження від 7 червня 2018 року, яким встановлено у квартирі позивача наступні пошкодження: в коридорі на стелі руді плями площею 2 кв. м, з`явилася тріщина; на кухні на стелі руді плями площею 2 кв. м, на стінах відшарування шпалер (покращеної якості) площею 3 кв. м; в кімнаті на стелі руді плями площею 1 кв. м, на стінах відшарування шпалер (покращеної якості) площею 2 кв. м.
У зв`язку з цим комісія прийшла до висновку, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 стало халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічного та побутового обладнання (а.с. 9).
11 червня 2018 року на замовлення позивача ТОВ «Ай Експерт» було проведено незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якої складено відповідний звіт від 27 червня 2018 року, згідно якого вартість майнового збитку становить 25 197,00 грн(а.с. 11-37).
У своїх уточнених позовних вимогах позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь зазначений розмір матеріальної (майнової) шкоди, зважаючи на те, що у залитті, яке сталося 7 червня 2018 року, є вина відповідачів.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
В обґрунтування заявлених позовних вимог  ОСОБА_1 надала суду акт обстеження квартири АДРЕСА_1 після залиття згідно її заяви, складений 7 червня 2018 року працівниками ЖЕД-301, в якому зазначено, що причиною залиття квартири позивача стало халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до сантехнічного та побутового обладнання. 
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.
Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.
З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинна надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття її квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.
Разом з тим, акт від 7 червня 2018 року не містить такої інформації, а із відомостей, що містяться у ньому, неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття квартири позивача таконкретних осіб, які допустили таке залиття.Інформація, що міститься в наданому акті, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття квартири АДРЕСА_1 мешканцями розташованої вище квартири АДРЕСА_2 саме 7 червня 2018 року з одночасним фіксуванням відомостей щодо винної сторони.
Суд встановив, що вказаний акт не містить даних про те, що комісія відвідувала квартиру АДРЕСА_2 для перевірки факту та причин залиття, а також про те, що відповідачі запрошувалися до огляду квартири АДРЕСА_1 чи вказаний акт був вручений їм, що позбавило їх можливості подання доводів на його спростування.
В акті зазначено саме про ймовірність причини залиття, проте відсутня дата залиття, внаслідок чого неможливо встановити конкретну дату та наявні пошкодження.
Крім того, за твердженням позивача випадки залиття її квартири з вини відповідачів мали неодноразовий характер.
Так, 2 травня 2018 року комісією ЖЕД-301 був складений акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , в якому зазначені пошкодження ідентичні тим пошкодженням, що зазначені в акті від 7 червня 2018 року, а також зазначена та сама причина залиття.
Отже, комісією зафіксовано два факти залиття квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого складені акти про залиття, які містять однакову інформацію про пошкодження та причину залиття, що дає підстави для того, щоб ставити під сумнів відповідність даних актів дійсним обставинам справи, оскільки зі спливом одного місяця пошкодження у результаті залиття не можуть бути ідентичними попереднім (місце пошкодження, площа пошкодженого майна тощо).
Як зазначала відповідач  ОСОБА_2 , позивачем неодноразово до 7 червня 2018 року пред`являлися претензії стосовно залиття її квартири. Саме з цих підстав відповідач 23 травня 2018 року зверталася до Центральної диспетчерської служби Деснянського району м. Києва із проханням перевірити її квартиру та пересвідчитися у тому, що сантехнічне обладнання є справним. На виклик з`явилися слюсарі, які перевірили квартиру АДРЕСА_2 , встановили відсутність будь-яких проблем, а також зазначили, що їх не допустили до квартири АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується листом КП «Керуюча компанія» від 29 березня 2019 року (а.с. 140-142).
З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталася до диспетчерської служби із повідомленнями про протікання стояка ХВП в туалеті (протягом червня 2018 року). При цьому до диспетчерської служби саме 7 червня 2018 року з причини залиття квартири АДРЕСА_1 позивач не зверталася, а відразу звернулася із вимогою щодо складання акту про залиття, що свідчить про те, що факт залиття якби і мав місце, то це відбувалося не 7 червня 2018 року.
Крім того, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 , який складав акт від 7 червня 2018 року у складі комісії, пояснив, що він виходив до квартири АДРЕСА_1 для складання акту про залиття за заявою мешканців квартири. При виході за викликом він також намагався відвідати квартиру АДРЕСА_2 , але двері йому не відчинили. У квартирі АДРЕСА_1 стіни були мокрі, плями були у кімнаті, в кухні, коридорі. Йому невідомо, коли саме сталося залиття у квартирі АДРЕСА_1 , але акт комісія складала 7 червня 2018 року. Свідок також повідомив про те, що слюсар ОСОБА_6 , який був у складі комісії, до квартири АДРЕСА_1 не заходив, але акт підписував. Комісія встановила причини залиття, не відвідуючи квартиру АДРЕСА_2 .
Судовим розглядом встановлено, що позивачем під час проведення звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, надано оцінювачу копію акту ЖЕД-301 від 2 травня 2018 року та від 7 червня 2018 року.
Враховуючи те, що обидва акти наявні у звіті оцінювача, суд зробив обгрунтований висновок про те, що оцінювачем не проводився аналіз причин, джерела, дати пошкодження майна, що зазначено у пункті 2.5.
Крім того, судом встановлено, що відповідач неодноразово пропонувала позивачу відвідати її квартиру для виключення всіх можливих претензій щодо залиття, викликала неодноразово сантехніків для підтвердження відсутності її вини у залитті квартири АДРЕСА_1 . Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, був доведений належними письмовими доказами, зокрема, заявами відповідача до ЖЕД та її повідомленням до диспетчерської служби, що підтверджується відповідним витягом, а також показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , які повністю підтвердили твердження відповідача.
Натомість 25 червня 2018 року у квартирі позивача працювала аварійна бригада у зв`язку з ремонтом труби холодного водопостачання, що відноситься до інженерного обладнання внутрішньо будинкової системи холодного водопостачання і обслуговується виключно організацією, на балансі якої перебуває будинок, що свідчить про незадовільний стан труби, яка могла протікати з невизначеного часу з вини балансоутримувача або самого позивача.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та давши їм належну правову оцінку, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та співставленні, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач не довела наявність протиправної поведінки відповідачів, наслідком якої їй завдано майнову шкоду, в той час як відповідачі надали докази, що спростовують їхню вину у залитті квартири позивача, у зв`язку із чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Таким чином, доводи відповідачів щодо відсутності їх вини у залитті квартири позивача правомірно взято судом першої інстанції до уваги.
Висновки суду щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано неналежним та недопустимим доказом акт від 7 червня 2018 року не заслуговують на увагу, оскільки у цьому акті всупереч вимогам Правил не зазначено характер залиття квартири та його конкретні причини, а також відсутня фактична дата залиття та інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди.
Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що відповідачі не довели відсутності своєї вини у залитті квартири, також є безпідставними, оскільки спростовані матеріалами справи, які оцінені судом та якими підтверджено відсутність вини відповідачів.
Посилання позивача на те, що судом першої інстанції було допущено до участі у справі особу в якості представника  ОСОБА_2 без належних документів, які б підтверджували його повноваження є безпідставними, адже адвокат Зайцев І. Ю. надавав безоплатну правову допомогу відповідачу на підставі довіреності № 2519, посвідченої 4 лютого 2019 року директором Першого Київського місцевого центру на надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі пункту 2 частини другої статті 62 ЦПК України, а описка у прізвищі відповідача: « ОСОБА_2 », а не «ОСОБА_2» є формальною підставою аби позбавляти особу на захист і доступ до правосуддя.
Окрім того, як встановлено зі змісту цієї довіреності, вона підписана саме ОСОБА_2 , була прочитана нею, відповідала її волі та посвідчена у її присутності, а тому зазначена описка ніяким чином не впливає на результат розгляду справи по суті спору (а.с. 71).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення (стаття 62 ЦПК України). 
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 листопада 2019 року- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                    Н.В. Ігнатченко
 
Судді:                                                                                                              С.А. Голуб
 
                                                                                                                         Д.О. Таргоній