Справа № 452/3042/18                                Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І. 
Провадження № 22-ц/811/3003/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Фейір К.О.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:
У жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року, шляхом зміни розміру аліментів, що стягується з нього у розмірі ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/6 частину від усіх видів заробітку та доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У обґрунтування позовних вимог посилався на те, щона момент ухвалення рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року суду він, працював у ТОВ «Ембавуд» та отримував заробітну плату і мав можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі, однак на даний час його сімейний стан змінився та погіршилося матеріальне становище. 18 липня 2015 року укладений шлюб між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 і від цього шлюбу у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .
Оскаржуваним рішенням Самбірського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року відмовлено за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/6 частину від усіх видів заробітку та доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
 В апеляційній скарзі покликається на те, щоз часу постановлення рішення про стягнення аліментів його сімейний стан змінився та погіршилося матеріальне становище, оскільки 18 липня 2015 між ним і ОСОБА_3 був укладений та зареєстрований шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька, ОСОБА_4 .
Вказує, що на сьогоднішній день він не працює та доходів не отримує, державної, соціальної допомоги та допомоги по безробіттю також не отримує, підприємницькою діяльністю не займається, про що свідчить довідка про неотримання допомоги від 11 жовтня 2018 року, довідка Самбірського МЦЗ від 12 жовтня 2018 року та витяг із державного реєстру юридичних осіб та підприємців та витяг з реєстру застрахованих осіб ДР ЗДСС від 11 жовтня 2018 року.
На думку скаржника, припущення суду про його тимчасові доходи у Республіці Польща не можуть бути доказом покращення матеріального стану та не відповідають вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України, не доводять наявності трудових відносин або факту отримання доходу і його розміру.
Просить рішення Самбірського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, починаючи з 16 грудня 2009 року до досягнення ним повноліття (а. с. 6).
Як вбачається із свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 від 18 липня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 18.07.2015 зареєстрував повторний шлюб, від якого має неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 24 листопада 2016 року (а.с. 7,8)
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 та індивідуальних відомостей про застраховану особу позивач на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не працював (а. с. 11, 58-59).
Згідно розрахунку заборгованості за аліментами, виданого Самбірським МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області заборгованість ОСОБА_1 станом на 7 березня 2019 року складає 33 018,53 грн. (а. с. 37-38).
Із довідки, виданої Самбірським УСЗН м. Самбора вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 1 вересня 2013 року по 31 грудня 2015 року перебувала на обліку у вказаному відділі та отримувала соціальну допомогу на дитину у зв`язку із тим, що батько ухилявся від сплати аліментів (а. с. 64).
Відповідно до виписки з протоколу ЛКК при Самбірській міській дитячій лікарні № 195 від 12 березня 2019 року, результатів медичних обстежень, та квитанції, наданих відповдачкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку в КНП «ЦБМСД СМР», неодноразово на платній основі проходив медичні обстеження (а. с. 39, 40, 41, 42).
Також встановлено із відповіді Державної прикордонної служби України вбачається та не заперечується самим позивачем у відповіді на відзив, ОСОБА_1 періодично і на тривалий термін перетинав кордон із Республікою Польща, де тимчасово працевлавштовувася (а. с. 47-49, 73).
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміни розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. 
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.
Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.
Розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2019 році складає 1626 грн. Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. 
Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, а також те, що позивач працює у в Республіці Польща та має можливість виконувати свій обв`язок по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 лютого 2010 року.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Самбірського районного суду Львівської області від 04 червня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 28 грудня 2019 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.