Постанова
Іменем України 
 
25 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/4625/19
провадження № 61-16639св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                                     Курило В. П.,
учасники справи:
заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,
заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»,
боржник: ОСОБА_1 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
ВСТАНОВИВ:
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року              № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин, розгляд касаційної скарги  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного судувід 07 серпня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від                      03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
В обґрунтування заяви посилалось на те, що 10 листопада 2009 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 2-4431/2009 ухвалено рішення, яким з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 06 листопада 2007 року № 10-702/07-А в сумі 340 292,87 грн та 1 950 грн судового збору.
21 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»та ТОВ «АНСУ» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого відбулось відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитними договорами № 10-702/07-А від 06 листопада 2007 року та № 10-702/07-А-Л від 06 листопада 2007 року, що були укладені між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 .
 
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «АНСУ» просило змінити стягувача  - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «АНСУ».
Короткий змісту рішення суду першої інстанції
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року у задоволенні заяви ТОВ «АНСУ» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що підстави для заміни ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на правонаступника - ТОВ «АНСУ» відсутні, оскільки виконавче провадження з виконання судового рішення відсутнє, а така заміна можлива лише в межах відкритого виконавчого провадження.
Не погодившись з указаним судовим рішенням, ТОВ «АНСУ» подало до суду апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «АНСУ» задоволено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі.
Заяву ТОВ «АНСУ» про зміну стягувача у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Замінено стягувача у виконавчому листі, виданому Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-4431/2009 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а саме - стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» замінено на стягувача           ТОВ «АНСУ».
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, що передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.При цьому зазначено, що відсутність відкритого виконавчого провадження не припиняє зобов`язання боржника з виконання рішення суду і не позбавляє стягувача (або його правонаступника) права на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У вересні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного судувід 07 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив апеляційну скаргу та скасував законне й обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У жовтні 2019 року від ТОВ «АНСУ» на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить касаційну скаргу                ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що зазначене рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
 
У жовтні 2019 року від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , надійшло заперечення на відзив ТОВ «АНСУ», в якому заявник просить касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а рішення районного суду залишити в силі. 
Інші учасники справи своєї позиції щодо касаційної скарги не висловили.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.
 
19 грудня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
05 лютого 2020 року справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди установили, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від             10 листопада 2009 року у справі № 2-4431/09 позов ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до         ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з         ОСОБА_2 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 340 292,87 грн заборгованості та 1 950 грн судових витрат.
На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-4431/2009 від                 25 березня 2011 року, який перебував на примусовому виконання у відділі Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісно відсутнім.
Відповідно до свідоцтва опікуна над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, опікуном майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за рішенням Святошинського районного суду                   м. Києва визнаний безвісно відсутнім, є: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з листом відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві № в/34 від 12 липня 2016 року станом на 12 липня 2016 року виконавчий лист № 2-4431/09, виданий 25 березня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в розмірі 342 242,87 грн, на виконанні у відділі не перебуває.
21 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір про відступлення прав вимоги.  
Згідно указаного договору відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 10-702/07-А від 06 листопада 2007 року та № 10-702/07-А-Л від 06 листопада 2007 року, які укладались між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.                                                               
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, а зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, необхідно ураховувати, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від               31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).
При таких обставинах апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали районного суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Доводи касаційної скарги стосовно того, що заміна сторони стягувачем можлива лише за наявності відкритого виконавчого провадження є необґрунтованими, оскільки відсутність відкритого виконавчого провадження не припиняє обов`язку боржника з виконання рішення суду.  
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення апеляційного суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання постанови Київського апеляційного судувід 07 серпня 2019 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного судувід 07 серпня 2019 року залишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
В. П. Курило