ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
14 лютого 2020 року
м. Харків
справа № 641/8415/19
провадження № 22-ц/818/981/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевський О.М.
суддів – Кіся П.В., Коваленко І.П.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2019 року, постановлене суддею Колодяжною І.М., за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми,-
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року УПСЗН Слобідського району ХМР звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 переплачену суму допомоги у розмірі 7694,08 грн. та судовий збір у сумі 1921,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу  була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо-переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо-переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.
На момент подання заяви на призначення щомісячної допомоги (яка датована 25.08.2015 року) відповідач зазначила, що не має у володінні іншого житла в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Однак, в результаті проведеної перевірки встановлено, що відповідач надала недостовірні відомості, адже відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона є власником квартири по АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності від 01.10.2015 року , що в свою чергу призвело до надмірно виплаченої допомоги на проживання за період з 01.10.2015 року по 31.10.2016 року у розмірі 14194,08 грн. Відповідачем було отримано на руки повідомлення про припинення надання соціальної допомоги та повернення коштів строком до 21.12.2016 року . В свою чергу нею заборгованість була сплачена частково у розмірі 6500 грн, невідшкодованою залишилася сума у розмірі 7694,08 грн.
Оскільки ОСОБА_1 заборгованість не погашено, просило позов задовольнити.
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2019 рокупозовні вимоги задоволені.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради переплачену суму державної соціальної допомоги в розмірі 7694 грн. 08 коп., вирішено питання щодо судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Скарга містить посилання на те, що звертаючись до управління соціального захисту населення із заявою про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг вона не мала у власності житла, придатного для проживання. 
Враховуючи відсутність та недоведеність позивачем в її діях умислу на навмисне подання неповної та невірної інформації про знаходження у власності житлового приміщення,придатного для проживання, висновки суду, зроблені в порядку спрощеного позовного провадження в рішенні є поспішними, необгрунтованими та неправомірними.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Задовольняючи позов Управління праці та соціального захисту населення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , отримуючи відповідну допомогу, в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 не повідомила позивача про наявність в неї у власності житлового приміщення, що є підставою для відмови у виплаті допомоги.
Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1  взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та перебувала на обліку у позивача як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою УПСЗН від 23.01.2015 року № 6328005765.
Відповідач зазначила, що не має у володінні іншого житла в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505  «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання , в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг» затверджений порядок, відповідно до якого «Грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану».
Листом позивача № 3-8/7294 від 22.11.2016 року, відповідача було повідомлено про припинення виплати соціальної допомоги.
ОСОБА_1 частково сплатила надмірно виплачені кошти.
Згідно ч.ч. 1, 2, п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.   Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. (ст. 1213 ЦК України)
З огляду на викладені положення Порядку та ЦК України, а також враховуючи, що ОСОБА_1 подала позивачу документи з недостовірними відомостями щодо придбання житлового приміщення, та не повідомила позивача про виникнення обставин, що унеможливлюють виплату такої грошової допомог, протягом трьох днів з дня настання таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності у відповідача права на отримання відповідної допомоги та необхідності її стягнення на користь відповідача, як набутої ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.
Посилання апелянта на те, що придбана нею квартира не придатна для проживання, не можна вважати обгрунтованими, оскільки доказів на підтвердження таких тверджень матеріали справи не містять.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції достатньо в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи сторін і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені належними та допустимими доказами.
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.1,2, 12, 13, 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                      О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                  П.В. Кісь
                                                                                          І.П. Коваленко 
Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2020 року.