У х в а л а
        
06 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 442/7794/18
 
провадження № 61-2169ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019  року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 22 листопада 2016 року по 23    березня 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_1 . 
За час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_1 ними 23 січня 2018 року було придбано транспортний засіб марки «Ford Fokus», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого становила суму 157 098 грн 38 коп. 
На даний час вказаним автомобілем користується лише ОСОБА_1 , тим самим перешкоджаючи їй у користуванні цим автомобілем, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом.
Враховуючи викладене, просила суд задовольнити її позов та визнати за нею право 1/2 частину спільного майна подружжя, а саме: транспортний засіб марки «Ford Fokus», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019  року позов ОСОБА_2  задоволено. Визнано за  ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «Ford Fokus», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , з яким погодився й суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час придбання спірного автомобіля сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, кожна із сторін працювала та отримувала гарантовану заробітну плату, відтак придбаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в  якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 відмовити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на   01    січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
Ціна позову у справі становить 157 098 грн 38 коп., яка станом на 01 січня 2020  року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань немає. 
Вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованим.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є  джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Правила, що запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на  апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі, а випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, необґрунтований, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019  року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                        О. М. Осіян