ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

24 січня 2020 року                 м.Суми
Справа №592/12105/19 
Провадження № 22-ц/816/30/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача: Орлова І.В.,
суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче акціонерне 
товариство «ВНДІкомпресормаш»
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 592/12105/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство ВНДІкомпресормаш» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 жовтня 2019 року (суддя Корольова Г.Ю) 
в с т а н о в и в :
07 серпня 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Бауліна О.І. звернувся до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство (ПрАТ НВАТ) «ВНДІкомпресормаш» з позовом у якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період 29 березня 2019 року по 24 червня 2019 року у розмірі в сумі 77.111, 58 гривень, а також судові витрати: 768,40 гривень за сплачений судовий збір та 6.000,00 гривень за отриману професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що до 28 березня 2019 року він перебував у трудових правовідносинах з ПрАТ НВАТ «ВНДІкомпресормаш», з якого був звільнений Наказом № 260-К за пунктом 5 статті 36 КЗпП України. У порушення вимог трудового законодавства відповідач не провів з позивачем розрахунку в день звільнення. Остаточну суму належних від підприємства грошей позивач отримав лише 24 червня 2019 року, що стало причиною для звернення до суду з відповідним позовом.
Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 жовтня 2019 року позов задоволено частково. На користь ОСОБА_2 за період з 29 березня 2019 року по 24 червня 2019 року суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77.111,58 гривень; 768,40 гривень судового збору і 5.500,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ПАТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши на 34.567,26 гривень суму стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку до 42.544, 32 гривень, а також зменшити на 4.900,00 гривень витрати на правничу допомогу до 600,00 гривень.
За доводами апеляційної скарги місцевий суд помилково встановив, що остаточну суму належних від підприємства грошей позивач отримав 24 червня 2019 року. Такою датою слід вважати 14 травня 2019 року, оскільки 24 червня 2019 року  ОСОБА_1 отримав на картковий рахунок 7.257,54 гривень (платіжне доручення № 5262), які не є заборгованістю підприємства, а відносяться до заборгованості, яка виникла перед позивачем у Фонду соціального страхування. Отже, період затримки розрахунку при звільненні має становити з 29 березня 2019 року до 14 травня 2019 року. За 32 робочих дні стягненню на користь позивача підлягала сума 42.544,32 гривні, а не 77.111,58 як це визначив суд. Крім того, стягнуті судом витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5.500,00 гривень є необґрунтовано завищеними.
Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, позивач не скористалася.
Відповідно до частини 1 статті 369, частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснено без проведення судового засідання і повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Рішення Ковпаківського районного суду міста  Суми від 02 жовтня 2019 року зазначеним вимогам закону відповідає.
Так, судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 28 березня 2019 року було звільнено з ПАТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України (а.с. 11, 35).
Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач здійснював виплати, які були перераховані позивачу 10 квітня 2019 року, 26 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, 11 травня 2019 року, 14 травня 2019 року, 15 травня 2019 року, 04 червня 2019 року та 24 червня 2019 року (а.с. 15 - 20).
Із розрахункового листка за березень 2019 року вбачається, що позивачу було нараховано допомогу з тимчасової непрацездатності за 9 - 15 березня 2019 року в сумі 7012,11 гривень та за 21 - 22 березня 2019 року в сумі 2003,46 гривень (а.с. 63).
Відповідно до реєстру № 519 від 04 червня 2019 року АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» ОСОБА_1 було перераховано лікарняні в сумі 7257,54 гривень (а.с. 64).
Із акту виконаних робіт (наданих послуг) та розрахунку витрат на правову допомогу згідно з договором б/н про надання правової допомоги від 10 липня 2019 року розмір витрат гонорару, який підлягав до сплати адвокату складав 6000 гривень (а.с. 58), який було сплачено ОСОБА_1 (а.с. 57).
Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, в ласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( частина 4 статті 137 ЦПК України). 
Встановлюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 77.111,58 гривень, суд першої інстанції правильно визначив, що період такої затримки мав місце з 29 березня 2019 року по 24 червня 2019 року і склав 58 робочих днів. Платіжне доручення № 5262 від 03 червня 2019 року на суму 41.321,92 гривень ( на яке посилався відповідач у апеляційній скарзі), не підтверджує, що відповідач 14 травня 2019 року остаточно і повністю погасив власну заборгованість із заробітної плати, що виникла на час звільнення ОСОБА_1 з підприємства. Про те, що час затримки розрахунку при звільненні позивача склав 32 робочих, матеріалами справи не доведено. Визначений місцевим судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який склав 58 робочих днів, є правильним. Підстав для його зменшення немає. 
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції також правильно застосував положення частини 4 статті 137 ЦПК України. Факт здійснення позивачем таких витрат підтверджено належними і допустимими доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордеру і Актом виконаних робіт ( а.с. 57,58). Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним місцевим судом обґрунтуванням співмірності розміру витрат із зазначеними у частині 4 статті 137 ЦПК України чинниками. Підстав для зменшення зазначених витрат до 600 гривень, за доводами апеляційної скарги немає.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами  судових витрат не здійснюється. На підставі пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство ВНДІкомпресормаш» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 02 жовтня 2019 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                 І.В.Орлов

Судді:                                                                 Т.А. Левченко

                                                        С.Г. Хвостик