ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року	Львів	Справа № 161/13386/19 пров. № А/857/257/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року (прийняте у місті Луцьку суддею Черняком В.В.) в адміністративній справі № 161/13386/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради  Сержанта Олександра Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

                                                    В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову від 11 червня 2019 року серії LC № 000578-пр., якою на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн за порушення вимог частини третьої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 червня 2019 року старший інспектор (інспектор з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. виніс постанову серії LC № 000578-пр. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. В постанові вказано, що 14 травня 2019 року о 14 год. 22 хв. в м. Луцьку за адресою: вул. Шевченка,14 особа, яка керувала автомобілем (водій) RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створила перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «ґ» ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.
Проте, 31 травня 2019 року старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержантом О.М. було винесено постанову серії LC № 000578 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення цього ж правопорушення. Не погоджуючись з цією постановою, він звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови серії LC № 000578 від 14 травня 2019 року. На цей час остаточного судового рішення в справі № 161/9623/19 не прийнято. Проте, незважаючи на те, що постанова серії LC № 000578 не скасована, інспектор виніс іншу постанову серії LC № 000578-пр., якою його знову притягнув до адміністративної відповідальності за те ж саме адміністративне правопорушення.
З постановою в справі про адміністративне правопорушення від 11 червня 2019 року серії LC № 000578-пр позивач не згідний, вважає її незаконною та необгрунтованою, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, інкримінованого адміністративного правопорушення не вчиняв, зі змісту постанови не видно, що він здійснив зупинку чи стоянку автомобіля з порушенням ПДР, належні докази вчинення ним правопорушення відсутні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року поновлено строк на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення від 11 червня 2019 року серії LC № 000578-пр.
Скасовано постанову старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Миколайовича серії LC за № 000578-пр. від 11 червня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП, а провадження у справі закрито.
У позові до старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта О.М. відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, який вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив в скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 14 травня 2019 року було винесено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) LC № 000578 та залишено під лобовим склом. 23 травня 2019 року позивач звернувся до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про заміну сторони адміністративного правопорушення, так як саме він перебував за кермом автомобіля і вчинив порушення. При винесенні постанови через заміну суб`єкта адміністративного правопорушення старший інспектор-диспетчер Віктор Н.А. здійснив технічну помилку – дані щодо дати народження та ІПН залишились власника транспортного засобу – ОСОБА_2 . Тому, постанова LC № 000578 була скасована через технічні причини, і винесена нова постанова LC № 000578-пр від 11 червня 2019 року. Про цей факт було повідомлено ОСОБА_1 листом від 11 червня 2019 року та направлено постанову. 
Також зазначає, що зазначені обставини встановлені в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.10.2019, якою провадження у справі № 161/9623/19 закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) і яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року.
А тому, вважає твердження позивача про притягнення його до відповідальності двічі за одне і теж адміністративне правопорушення надуманим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки постанова LC № 000578 є скасованою.
Крім того, відповідач посилається на судову практику за аналогічним правопорушенням, вчиненим на тому самому місці – рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2019 року у справі № 161/7295/19 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 857/6133/19, ухвалену за результатами апеляційного перегляду справи № 161/7295/19.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі – ПДР України). 
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Пунктом 15.9 «и» ПДР України визначено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частиною третьою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, 11.06.2019 старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержантом О.М. винесено постанову серії LC № 000578-пр про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 3).

Із оскаржуваної постанови видно, що 14 травня 2019 року о 14.22 год. в м. Луцьку по вул. Шевченка, 14, особа, яка керувала автомобілем (водій) RENAULT SANDERO, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створила перешкоду дорожнього руху, чим порушила п. 15.9 «и» ПДР України, внаслідок чого вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції його мотивував тим, що із змісту оскаржуваної постанови не видно, що ОСОБА_1 здійснив зупинку чи стоянку автомобіля з порушенням Правил дорожнього руху чи створив перешкоду дорожньому руху.
Відповідачами в обґрунтування правомірності прийнятого відносно позивача рішення, не було додано жодного доказу, на якому ґрунтувався висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено яким чином фіксувалось порушення ПДР України, не надано матеріали фотофіксації та не зазначено мотиви відхилення доказів та доводів позивача, наявність чи відсутність свідків правопорушення.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
А тому, оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачами належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Судом досліджено фотокопії з місця вчинення порушення, які розміщено на веб-сайті відповідача за посиланням http://inspector.lutskrada.gov.ua/Home/InfoResolution?search1 =000578&search2=%D0%90%D0%A15060%D0%92%D0%95 і встановлено, що 14 травня 2019 року о 14 год. 22 хв. в м. Луцьку за адресою: вул. Шевченка,14 транспортний засіб марки RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 був припаркований ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території; вимір відстані від місця зупинки вказаного автомобіля до місця перехрещування проїзної частини, яка складає 3,031 м, був здійснений за допомогою ручного лазерного світловіддалеміру «Bosch GLM-50».

Колегія суддів зазначає, що електронне посилання «inspector.lutskrada.gov.ua» вказувалось також у постанові для можливості ознайомлення з матеріалами справи позивачем. 
А тому висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не було додано жодного доказу, на якому ґрунтувався висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено яким чином фіксувалось порушення ПДР України, не надано матеріали фотофіксації є помилковими.

Таким чином, суд дійшов висновку, що транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO» д.н.з. НОМЕР_1 був припаркований ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території, тобто із порушенням вимоги ПДР України і відповідно до КУпАП суттєво перешкоджав дорожньому руху або створював загрозу безпеці руху.

Щодо доводів позивача про те, що у його діях відсутній склад правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту (з) пункту 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

З наведеного видно, що КУпАП визначені випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху і додаткового встановлення такі не потребують.

Також колегія суддів зазначає, що позивач фактично визнав вину у вчиненні правопорушення звернувшись 23 травня 2019 року до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про заміну сторони адміністративного правопорушення, так як саме він перебував за кермом автомобіля і вчинив порушення.
Колегія суддів зазначає, що у цьому випадку не може бути подвійного притягнення до відповідальності за одне і теж адміністративне правопорушення, оскільки постанова LC № 000578 була скасована через технічні причини, і винесена нова постанова LC № 000578-пр від 11 червня 2019 року, що встановлено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року, якою провадження у справі № 161/9623/19 закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України і яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, повністю доведена.
Доказів, які б спростовували факт вчинення правопорушення судом не здобуто і позивачем не надано.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 листопада 2019 року в адміністративній справі № 161/13386/19 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, старшого інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 11 червня 2019 року серії LC № 000578-пр. відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Постанова складена у повному обсязі 23 січня 2020 року.