ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 2-2062/11

провадження № 22-ц/818/1295/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за апеляційною скаргою Харківської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року, постановлене під головуванням судді Макарова В.О., в залі суду в місті Харкові,-
в с т а н о в и в:
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано за позивачем право власності на нежитлову будівлю головного корпусу літ. «А-2», загальною площею 764,1 кв.м., нежитлову виробничу будівлю літ. «Б-2» загальною площею 908,8 кв.м., нежитлову адміністративно-побутову будівлю літ. «Й-1» загальною площею 1554,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлові будівлі у частині наданих доказів про технічний стан, правовстановлюючих документів на нежитлові будівлі та земельну ділянку, ухваленого судового рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року заяву Харківської міської ради про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 травня 2011 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом були застосовані вимоги статті 331 ЦК України без комплексного застосування норм цивільного права, які визначають такий інститут права, як право власності та підстави його набуття. Позов ОСОБА_1 направлений не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинно збудованого майна. Крім того особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, таке право виникає з моменту прийняття об`єкта в експлуатацію. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мірошник Роман Сергійович надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу Харківської міської ради без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року – без змін. Не заперечує, що житлові будівлі, на які визнано право власності за позивачем, є самочинним будівництвом, проте вважає, що визнання права власності на вказані об`єкти нерухомості у судовому порядку - відповідає вимогам закону.
У судове засідання суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Мірошник Роман Сергійович не з`явився. Подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з розглядом іншої справи в іншому суді. Натомість жодних доказів на підтвердження зазначених в заяві причин неявки до суду заявник не надав.
Тому колегія суддів не може вважати причину неявки представника позивача до суду поважною та розглядає справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2001 року належить ряд нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 . Позивачем проведена реконструкція нежитлових будівель за вищевказаною адресою з дотриманням вимог будівельних, санітарних, екологічних та протипожежних норм та правил. У зв`язку з цим наявні підстави для визнання за позивачем права власності на нежитлову будівлю головного корпусу літ. «А-2», загальною площею 764,1 кв.м., нежитлову виробничу будівлю літ. «Б-2» загальною площею 908,8 кв.м., нежитлову адміністративно-побутову будівлю літ. «Й-1» загальною площею 1554,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2001 року належать нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , а саме: літ «А-2» головний корпус, загальною площею 786,2 кв.м.; літ. «Ж-2» виробниче приміщення, загальною площею 296,3 кв.м.; літ. «Б-1» виробниче приміщення, загальною площею 302,5 кв.м.; літ. «Г-1» механічний цех, загальною площею 125 кв.м.; літ. Д-1» прохідна, загальною площею 17,7 кв.м.; літ. «Е-1» їдальня, загальною площею 54,1 кв.м.; літ. «К-1» підсобне приміщення, загальною площею 11,3 кв.м.; літ. «В-1» виробниче приміщення, загальною площею 220 кв.м.; літ. «Л-1» виробниче приміщення, загальною площею 121,7 кв.м.; літ. «З-1» склад, загальною площею 11,0 кв.м.; літ. «И-1» механічний цех, загальною площею 8,7 кв.м. - всього площею 1954 кв.м. (а.с.103-104 т.1).
Позивачем проведена реконструкція приміщень нежитлової будівлі головного корпусу літ. «А-2», загальною площею 764,1 кв.м., нежитлової виробничої будівлі літ. «Б-2», внаслідок чого загальна площа її стала 908,8 кв.м. та добудовано нежитлову адміністративно-побутову будівлю літ. «Й-1» загальною площею 1554,3 кв.м., якої раніше не існувало, по АДРЕСА_1 .
Вказані будівлі були інвентаризовані в КП «Харківське міське БТІ», виданий технічний паспорт.
ТОВ НТК «Енерго-Тайм» був також виготовлений технічний висновок стану будівельних конструкцій та інших елементів будівель, відповідність вимогам СНіП, ДБН, відповідність вимогам будівельних, санітарних, екологічних і протипожежних норм та правил, можливості подальшої експлуатації вцілому.
Позивач вважав, що наявні підстави для визнання за ним права власності на вищезазначені нежитлові будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Нормами ч. 1 ст. 181 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Частиною першою, восьмою ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Частиною другою ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Пунктом 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. 
Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.
Згідно частини другої ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
За змістом частини четвертої ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція об`єктів будівництва зі зміною зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані не може проводитись за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 без відповідного дозволу, самочинно провів реконструкцію належного йому нерухомого майна, в тому числі самочинно побудував нежитлову адміністративно-побутову будівлю літ. «Й-1» загальною площею 1554,3 кв.м., якої раніше не існувало, по АДРЕСА_1 , за відсутності документів, щодо надання земельної ділянки для здійснення будівництва.
Спірні нежитлові приміщення є об`єктом самочинного будівництва і на них поширюється дія ст. 376 ЦК України.
Відповідно до пункту 17 договору оренди землі від 21 липня 2004 року, укладеного між Харківською міською радою та ОСОБА_1 , забороняється самовільна забудова земельної ділянки (а.с.112-116 т.1).
Як зазначено вище, позивач здійснив самочинне будівництво у вигляді нежитлової адміністративно-побутової будівлі літ. «Й-1», загальною площею 1554,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , всупереч вимогам закону та умовам договору оренди землі.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам закону, яким передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт та введення об`єктів в експлуатацію у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був направлений не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинно збудованого майна.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи не містять належних доказів щодо дотримання позивачем порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні позову про визнання права власності.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню; наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір у розмірі 4312 грн., з яких: 2 550 грн. – судовий збір, сплачений Харківською міською радою при подачі апеляційної скарги (а.с.44 т.1) та 1 762 грн. – судовий збір, сплачений відповідачем при поданні касаційної скарги (а.с.70 т.1).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – задовольнити.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 травня 2011 року – скасувати та ухвалити нове.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 4312 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 19.02.2020 року.