ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №803/638/17
адміністративне провадження №К/9901/20442/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1  
на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 червня 2017 року (головуючий суддя - Андрусенко О.О.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року (головуючий суддя - Судова-Хомюк Н.М., судді: Гуляк В.В., Коваль Р.Й.)
у справі №803/638/17
за позовом ОСОБА_1  
до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати накази начальника Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21 квітня            2017 року №868-аг в частині накладення дисциплінарного стягнення та №85-ос про припинення контракту та звільнення з військової служби в запас за підпунктом «е» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через службову невідповідність; наказ від 25 квітня 2017 року №87-ос про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення; зобов`язати поновити на посаді та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
2.          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 7 червня               2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.
3.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
4.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 11 листопада 2011 року по 21 квітня 2017 року проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України, зокрема, на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - чергового відділення управління службою відділу прикордонної служби «Самари» у військовому званні старший сержант.
5.           Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 18 квітня 2017 року №844-аг призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин неприбуття ОСОБА_1 на службу 18 квітня 2017 року.
6.           20 квітня 2017 року затверджено висновок службового розслідування. Так, в ході службового розслідування встановлено що 18 квітня 2017 року о 08.00 годині начальником відділу прикордонної служби «Самари» майором Ратичем А.В. здійснено перевірку персоналу складу зміни прикордонних нарядів, що прибули на службу. Під час перевірки виявлено відсутність старшого сержанта ОСОБА_1 , який запланований на службу в прикордонному наряді «Чатовий» в період з 08.00 години 18 квітня до 08.00 години 19 квітня 2017 року.
7.           Майор Ратич А.В. 14 квітня 2017 року близько 10.00 години по мобільному телефону особисто повідомив ОСОБА_1 про його призначення у склад прикордонного наряду «Чатовий» та необхідність прибуття на службу о 08.00 годині 18 квітня 2017 року. При здійсненні телефонного дзвінка були присутні та чули його зміст перший заступник начальника відділу прикордонної служби «Самари» старший лейтенант Фіщук Р.Е. та начальник відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Самари» майор Смітюх М.О. В телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що буде прибувати на службу раз у три дні, коли йому зручно.
8. 18 квітня 2017 року об 11.00 годині ОСОБА_1 прибув до підрозділу і надав пояснення з приводу неприбуття на службу. З даних пояснень встановлено, що про необхідність прибуття на службу йому було доведено 14 квітня 2017 року. Своє неприбуття на службу пояснює тим, що 20 березня 2017 року на атестаційній комісії прикордонного загону йому повідомили про не продовження контракту з ним, у зв`язку з чим вирішив прибувати на службу раз у три дні, коли зручно.
9.          За результатами перевірки стану роботи з персоналом встановлено, що ОСОБА_1 доведено під підпис про відповідальність за неприбуття на службу без поважних причин. За час проходження служби на посаді інспектора прикордонної служби ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. Професійно підготовлений задовільно. Відкрито висловлюється про небажання проходити службу в лавах Державної прикордонної служби України. На критику керівництва відділу прикордонної служби реагує адекватно, проте не робить належних висновків. На даний час має два не знятих дисциплінарних стягнення - догана (наказ від 29 серпня 2016 року) та сувора догана (наказ від 09 вересня 2016 року).
10.           20 квітня 2017 року з позивачем було проведено бесіду у зв`язку з проведенням службового розслідування, за результатами якої повідомлено про притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому, заперечень позивач не мав.
11.           Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 21 квітня 2017 року №868-аг за невихід на службу без поважних причин, особисту недисциплінованість, безвідповідальність, порушення вимог статей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: «Військовослужбовці зобов`язані сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю та гідністю військовослужбовця; кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому», статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, де передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, поводитися з гідністю й честю,  не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, - інспектора прикордонної служби 3 категорії - чергового відділу прикордонної служби «Самари» старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.
12.           Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 21 квітня 2017 року №85-ос з позивачем припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби в запас за підпунктом «е» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - через службову невідповідність, без права носіння військової форми одягу.
13.           Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 25 квітня 2017 року №87-ос позивача виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення з 25 квітня 2017 року.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України після отримання наказу начальника (усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку) військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати його у зазначений термін. 
15.          У телефонному режимі завчасно позивач отримав наказ від свого керівництва про зобов`язання прибути до 08.00 години 18 квітня 2017 року до відділу прикордонної служби «Самари» для подальшого залучення до несення служби в прикордонному наряді «Чатовий». Проте вчасно на службу не з`явився.  
16.          У ході судового розгляду справи було підтверджено факт належного повідомлення позивача про несення служби 18 квітня 2017 року, а також факт невиходу в цей день позивача на службу без поважних причин. Відтак дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю накладено правомірно, зокрема і з урахуванням незнятих дисциплінарних стягнень та особи позивача.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
17.          Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи.
18.          Невчасне прибуття до місяця постійного несення служби - відділу прикордонної служби «Самари» відбулося у зв`язку з поломкою автотранспорту. Про запізнення на службу було повідомлено чергового відділу прикордонної служби «Самари» у телефонному режимі.     
19.          Також позивач просив врахувати, що упродовж проходження військової служби в органах Державної прикордонної служби України не вчиняв проступків, які підпадають під ознаки кримінально караного чи адміністративного правопорушення, дотримувався умов контракту, службові та посадові обов`язки виконував добросовісно та сумлінно.
20.          У касаційній скарзі наголошував на тому що поза увагою судів залишилась та обставина, що укладений з ним контракт про проходження військової служби закінчився 11 листопада 2014 року і відповідно до вимог пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у січні 2017 року він підлягав звільненню у зв`язку з закінченням строку контракту.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
21.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
22.          Спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу проходження та звільнення з військової служби.
23.          Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а  також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
24.          Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
25.          Частиною восьмою статті 26 даного Закону передбачено підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду. Так, відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини восьмої статті, з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, військовослужбовці можуть бути звільнені через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшого складу у разі невиконання службових обов`язків. 
26.          Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року, визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
27.          Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Вона ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
28.          Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
29.          Згідно зі статтею 51 Статуту на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання; и) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
30.          Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Статуту). 
31.          Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності (стаття 85 Статуту). 
32.          Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Статуту).
33.          Відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідачем у зв`язку з виявленим фактом неналежного виконання військовослужбовцем 18 квітня 2017 року своїх службових обов`язків було призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин його вчинення. У зв`язку з проведенням такого службового розслідування з позивачем 20 квітня           2017 року проведено бесіду та відібрано письмові пояснення. Відповідно до вказаних пояснень позивач не прибув вчасно до відділу прикордонної служби для подальшого проходження служби оскільки командир Луцького прикордонного загону не бажає укладати з ним контракт про проходження військової служби. Бажання продовжувати проходити службу в Державній прикордонній службі України має. Оскільки в графіку звільнень відділу кадрів він був призначений на 27 липня                 2017 року, то мав намір до служби не залучатися, а прибувати один раз на три доби.
34.          У зв`язку з доведенням вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, відповідачем було прийнято рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді розірвання контракту та звільнення з військової служби через службову невідповідність. При обранні відповідного виду дисциплінарного стягнення було враховано особу військовослужбовця, його відношення до служби, службову характеристику, обставини вчинення правопорушення та пояснення причин його вчинення, наявність двох незнятих стягнень - догана та сувора догана.    
35.          Посилання позивача у касаційній скарзі на безпідставність висновку судів попередніх інстанцій про відсутність поважних причин неприбуття на службу, а тим самим скоєння дисциплінарного правопорушення, є необґрунтованим. Так у касаційній скарзі зазначається що невчасне прибуття до місця несення служби               18 квітня 2017 року стало можливим у зв`язку з поломкою автотранспорту, про що у телефонному режимі було повідомлено чергового відділу прикордонної служби «Самари». Проте судами попередніх інстанцій у цій частині зроблено правильний висновок що про таку причину запізнення на службу позивач повідомив лише у судовому засіданні при розгляді справи у окружному суді, а не під час проведення службового розслідування, неодноразового відібрання письмових пояснень, проведення бесіди з керівництвом. 
36.          Також є необґрунтованим посилання позивача у касаційній скарзі що під час накладення дисциплінарного стягнення та визначення його виду не було враховано попередню поведінку, відношення до служби, тривалість військової служби та заслуги. Вказані обставини були предметом перевірки під час проведення службового розслідування згідно з відповідними матеріалами, а також і судами попередніх інстанцій було перевірено правомірність, обґрунтованість та співмірність вчиненого дисциплінарного проступку та накладеного стягнення.          
37.          У обґрунтування касаційної скарги позивач також зазначав про залишення поза увагою суду тієї обставини, що укладений з ним контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України закінчився 11 листопада 2014 року і відповідно до вимог пункту «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у січні 2017 року він підлягав звільненню у зв`язку з закінченням строку контракту. Проте відповідно до копії контракту, незважаючи на те що він був укладений по 11 листопада 2014 року, строк його дії продовжено на період до оголошення демобілізації. Про вказану обставину позивачу було відомо. 
38.          Доводи позивача у цій частині касаційної скарги Верховний Суд вважає помилковими також і тому що вони не спростовують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
39.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.
40.          Відповідно до статті 343 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
41.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Верховний Суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 7 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі №803/638/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду