ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/1801/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №280/1801/19 за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДФС у Запорізькій області    про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 грудня 2018 року №0034351305, №0034361305, №0034371305; вимоги про сплату боргу від 19.12.2018 №Ф-0034381305; рішення від 19 грудня 2018 року №0034391305.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками проведеної контролюючим органом планової документальної перевірки. Позивач зазначає, що викладені в акті перевірки факти не відповідають дійсності, оскільки при визначенні витрат не враховано дані бухгалтерського обліку і зміст первинних документів. Крім того, безпідставним є твердження про завищення витрат у зв`язку з придбанням товарно-матеріальних цінностей, які станом на звітний період не оплачені, оскільки на підставі даного факту позивачем самостійно здійснено коригування витрат в бухгалтерському обліку шляхом коригування в бік зменшення суми витрат, що контролюючим органом залишено поза увагою. Також контролюючий орган дійшов висновку про необхідність зменшення витрат позивача на суми сплаченого до бюджету збору за спеціальне використання води у 2015-2017 роках, однак не було враховано, що вказані суми не включались позивачем до складу валових витрат. Також позивач вказує на безпідставність тверджень контролюючого органу про ненадання первинних документів, зокрема дефектувальних актів та подорожніх листів, та зазначає, що вказані документи під час перевірки були в наявності, однак фахівцями контролюючого органу не запитувались. Вважає оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень протиправними, просить їх скасувати, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено.
Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга викладена аналогічно акту перевірки та містить доводи встановлених у акті порушень.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиву зазначає, що доводи відповідача не ґрунтуються на доказах, а тому є недоведеними.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав просив її задовольнити з підстав в ній викладених.
Представники позивача в судовому засіданні у задоволенні скарги просили відмовити. Зазначили, що відповідач не зазначає в чому є невірними висновки суду першої інстанції. Навіть при встановленні судом першої інстанції, як приклад відсутності віднесення позивачем до витрат сум зі спеціального водокористування, відповідач не спростовує зворотного, а лише констатує акт перевірки, тощо.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області 11 січня 2002 року (т.1 а.с.29). Позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником ПДВ відповідно до свідоцтва від 28 січня 2002 року НОМЕР_1, основний вид господарської діяльності - КВЕД 10.72 - виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання. 
Відповідачем у період з 08.10.2018  по 29.102018  проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 05.11.2018 №989/08-01-13-05/3025304413.
Перевіркою встановлені порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, підприємцем занижено чистий оподатковуваний доход за 2015 рік в сумі 43 624,74 грн, за 2016 рік в сумі 335 092,58 грн та за 2017 рік в сумі 717 131,02 грн, що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 196 297,00 грн, у тому числі за 2015 рік на 6 896,76 грн, за 2016 рік на 60 316,66 грн, за 2017 рік на 129 083,58 грн.; підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, підприємцем занижено чистий оподатковуваний доход за 2015 рік в сумі - 43 624,74 грн., за 2016 рік в сумі - 335 092,58 грн та за 2017 рік в сумі 717 131,02 грн, що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 16 437,74 грн, у тому числі за 2015 рік на 654,38 грн., за 2016 рік на 5 026,39 грн, за 2017 рік на 10 756,97 грн.; частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внаслідок не вірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, в результаті чого занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок, у розмірі 22% (34,7 %), у розмірі - 183      723,68 грн, у т.ч. по періодах: за 2015 рік на суму - 39 733,59 грн, за 2016 рік на суму - 57 828,32 грн, за 2017 рік на суму - 86 161,77 грн.; пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 10      584,00 грн, у тому числі в серпні 2017 року на суму 3250,00 грн, у вересні 2017 року на суму 3      584,00 грн, в листопаді 2017 року на суму 3750,00 грн. 
За результатами перевірки відповідачем прийнято такі рішення:
- податкове повідомлення-рішення №0034351305 від 19 грудня 2018 року, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем: військовий збір на суму 20 547,18 грн, у тому числі 16 437,74 грн за основним зобов`язанням та 4 109,44 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.53);
- податкове повідомлення-рішення №0034361305 від 19 грудня 2018 року, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 13 230,00 грн, у тому числі 10 584,00 грн за основним платежем та 2 646,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.54);
- податкове повідомлення - рішення №0034371305 від 19 грудня 2018 року, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДФО на загальну суму 245 371,26 грн, у тому числі 196 297,00 грн за основним платежем та 49 074,26 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.55);
- вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-0034381305 від 19 грудня 2018 року на суму 183 723,68 грн (т.1 а.с.56),
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0034391305 від 19 грудня 2018 року на суму 32 101,92 грн (т.1 а.с.56-57).
За результатами адміністративного оскарження скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, скасував оскаржені податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення посилаючись на ту обставину, що відповідачем не доведені порушення визначені актом перевірки, а позивачем надані докази на спростування доводів відповідача.
Колегія суддів суду апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно акту перевірки позиція відповідача ґрунтується на твердженні про те, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 (Ф4) до податкової декларації за 2015 - 2017 роки з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено: ФОП ОСОБА_1 задекларовано витрат на загальну суму 15 323 192,82 грн, у тому числі за 2015 рік у сумі 3 541 705,26 грн (витрати на придбання ТМЦ, що реалізовані на 2 895 898,32 грн, витрати на оплату праці на 592 838,59 грн, інші витрати на 52 968,35 грн), за 2016 ріку сумі 5 454 462,64 грн (витрати на придбання ТМЦ, що реалізовані на 4 786 489,86 грн, витрати на оплату праці на 648260,99 грн, інші витрати на 19 711,79 грн), за 2017 рік у сумі 6 327 024,92 грн (витрати на придбання ТМЦ, що реалізовані на 4 508 568,91 грн, витрати на оплату праці на 1 052 071,63 грн, інші витрати на 766 384,38 грн, амортизаційні відрахування на 0 грн).
В результаті перевірки встановлено завищення документально підтверджених витрат на загальну суму 1 095 848,34 грн, у тому числі за 2015 рік на 43 624,74 грн, за 2016 рік на 335 092,58 грн, за 2017 рік на 717 131,02 грн.
Так, за наслідками перевірки калькуляції (рецептури) готових виробів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, за 2015 рік на суму 6 400,13 грн, за 2016 рік на суму 71 539,29 грн, за 2017 рік на суму 93 993,34 грн.
Перевіркою також встановлено, що протягом 2016-2017 років ФОП ОСОБА_1 здійснено придбання борошна, маргарину (шортенінг універсальний), цукру, ваніліну, але оплату постачальникам за придбані ТМЦ не здійснено на загальну суму 693 266,63 грн, у тому числі у 2016 році на 147 833,33 грн., у 2017 році на 545      433,30 грн. Враховуючи, що в ході перевірки не надано документи на підтвердження оплати придбаних ТМЦ, контролюючий орган вважає, що позивачем в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового Кодексу України завищено витрати на придбання борошна, маргарину (шортенінг універсальний), цукру, ваніліну на загальну суму 693 266,63 грн.
Також  перевіркою встановлено, що позивачем включено до складу документально підтверджених витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві (додаток Ф2 (Ф4) до податкової декларації про майновий стан і доходи), вартість запасних частин на устаткування та обладнання на загальну суму 227 119,11 грн, у тому числі у 2015 році на 36      392,98 грн, у 2016 році на 114      413,33 грн, у 2017 році на 76 312,80 грн. ФОП ОСОБА_1 до перевірки надані акти списання запчастин. Насамперед, перш ніж визначити, що саме підлягає ремонту та заміні, обладнання оглядають. На підставі огляду складаються відомості дефектів (дефектний акт, дефектна відомість), або документ, який ідентифікує стан обладнання, необхідність ремонтних дій та запчастин на кожне конкретне обладнання. Відомості дефектів оформляє механік (електрик чи інший компетентний фахівець). У такій відомості зазначається обсяг і характер робіт, найменування деталей, що потребують заміни. ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано актів дефектації, (запчастин) для використання у господарській діяльності у перевіряємому періоді. Таким чином, в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового Кодексу України завищено витрати на придбання запчастин на загальну суму 227      119,11 грн, у тому числі у 2015 році на 36      392,98 грн, у 2016 році на 114      413,33 грн, у 2017 році на 76 312,80 грн.
Згідно наданих документів встановлено, що до складу інших витрат було включено суму сплаченого до бюджету збору за спеціальне використання води у 2015 році в сумі 831,63 грн, у 2016 році в сумі 1306,63 грн, у 2017 році в сумі 1391,58 грн. Контролюючий орган вважає, що перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, не містить сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та витрат, понесених фізичною особою - підприємцем на придбання ліцензій, інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 не має права включати до складу своїх витрат суму сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та витрат, понесених на оплату збору за спеціальне використання води, у зв`язку з чим ним завищено суму витрат у 2015 році в сумі 831,63 грн, у 2016 році в сумі 1306,63 грн, у 2017 році в сумі 1391,58 грн.
Вищезазначені розбіжності між задекларованим чистим оподатковуваним доходом за 2015 - 2017 роки та доходом, визначеним в результаті перевірки, призвели до заниження суми чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2015 рік на суму 43624,74 грн, за 2016 рік на суму 335092,58 грн, за 2017 рік на суму 717131,02 грн. Перевіркою правильності визначення суми ПДФО встановлено його заниження на загальну суму 196297,00 грн, у тому числі за 2015 рік на 6896,76 грн, за 2016 рік на 60316,66 грн, за 2017 рік на 129083,58 грн.
Крім того, встановлені перевіркою заниження загального та чистого оподатковуваного доходу та завищення витрат призвели до заниження належного до сплати військового збору на суму 16437,74 грн, у тому числі за 2015 року на 654,38 грн, за 2016 рік на 5026,39 грн, за 2017 рік на 10756,97 грн., а також до заниження належного до сплати ЄСВ з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, у розмірі - 183723,68 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 39733,59 грн., за 2016 рік на суму 57828,32 грн., за 2017 рік на суму 86161,77 грн.
Також  перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді здійснювалось придбання дизельного пального, однак до перевірки не надано документи щодо його використання в господарській діяльності, у зв`язку з чим неможливо встановити зв`язок використання дизельного пального з господарською діяльністю позивача, що на думку контролюючого органу призвело до порушення пункту 187.1 статті 187 та пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 10      584,00 грн, в т.ч. по періодах: в серпні 2017 року на 3250,00 грн, в вересні 2017 року на 3584,00 грн, в листопаді 2017 року на 3750,00 грн.
Так, відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст. 162 ПК України платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Підпунктами 164.1.1-164.1.3 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, окрім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється за правилами, визначеними статтею 177 ПК України.
Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до приписів пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції до 01 січня 2017 року) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;  витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;  інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, внесено зміни у тому числі до статті 177 Податкового кодексу України, та викладено її у такій редакції (підпункти 177.4.1 - 177.4.5):
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Відповідно до пункту 177.5 статті 177 ПК України фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Підпунктом 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України визначено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.
Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Таким чином для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.
З акту перевірки та наданих пояснень представниками сторін під час судового розгляду справи судом встановлено, що висновки перевірки про завищення позивачем витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, базуються на вибірковому дослідженні Книги обліку доходів і витрат позивача, договорів з постачальниками, первинних документів, банківських документів.
Судом встановлено, та не спростовано відповідачем, у тому числі і в суді апеляційної інстанції, що під час перевірки на вимогу посадових осіб контролюючого органу позивачем надана інформація стосовно складу та структури витрат, відображених в податкових деклараціях перевіряємого періоду, калькуляція (рецептура) готових виробів, пояснення та документи стосовно обліку ТМЦ, матеріали інвентаризації ТМЦ в розрізі найменувань товару станом на 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017, 3.12.2017.
Відповідно до наданих представниками сторін пояснень та виходячи зі змісту Акту перевірки вбачається, що вартість придбаних ТМЦ, що використані у виробництві продукції, обрахована відповідачем не на підставі даних бухгалтерського обліку позивача, а на підставі показників витрат сировини за даними калькуляції (рецептури) готових виробів. 
Так, за даними перевірки згідно калькуляції (рецептури) готових виробів позивачем при виробництві використано:
- у 2015 році: дріжджів пресованих 3430,15 кг (відхилення -31,57475 кг), солі 1553,8977 кг (відхилення -5,7466643 кг), маргарину 38167,03 кг (відхилення -37,6813 кг), родзинок 4512,818 кг (відхилення -176,726 кг);
- у 2016 році: борошна 315436,36 кг (відхилення -5760,19 кг), цукру 74984,38 кг (відхилення -882,06 кг), дріжджів пресованих 4756,80 кг (відхилення -55,39 кг), солі 2258,74 кг (відхилення -37,01 кг), олії 3535,12 кг (відхилення -62,76 кг), маргарину 53489,51 кг (відхилення -762,58 кг), ваніліну 430,85 кг (відхилення -2,60 кг), родзинок 6471,36 кг (відхилення -416,62 кг); 
- у 2017 році борошна 356480,94 кг (відхилення -178,96 кг), цукру 59863,77 кг (відхилення -293,44 кг), солі 2458,87 кг (відхилення -30,16 кг), олії 4055,83 кг (відхилення -795,69 кг), ваніліну 448,70 кг (відхилення -2,43 кг), родзинок 10442,58 кг (відхилення -719,51 кг).
Позивач не погоджуючись із застосованою відповідачем методикою, вказує, що наведена калькуляція (рецептура) готових виробів є певним зразковим рецептом та носить умовний характер, однак не відображає обсяг фактично витраченої сировини. Зазначає, що у перевіряємий період виробництво здійснювалось в режимі економії сировини, у зв`язку з чим фактичні витрати сировини на виробництво та, відповідно, списання матеріалів за даними бухгалтерського обліку, було нижчим від визначених в калькуляції (рецептурі). Зменшені витрати на виробництво зумовлюють більші залишки ТМЦ на кінець звітного періоду, однак відповідач не перевірив фактично понесені витрати на виробництво та їх відображення за даними обліку позивача.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надано оборотно-сальдові відомості по paxунку 201 "Склад матеріалів", відповідно до яких за даними обліку позивача використано:
- протягом 2015 року: дріжджів хлібопекарських 3398,578 кг, солі 1548,151 кг, маргарину 38139,355 кг, родзинок 4336,092 кг (т.2 а.с.51);
- протягом 2016 року: борошна пшеничного 303631,162 кг, борошна кукурудзяного 1295,011 кг (під час перевірки не виокремлювалось), цукру 74102,324 кг, солі 2221,737 кг, дріжджів пресованих 4701,408 кг, олії 3472,36 кг, маргарину 52726,936 кг, ваніліну 428,251 кг, родзинок 6054,747 кг (т.2 а.с.52);
- протягом 2017 року : борошна пшеничного в/г 352400,116 кг, борошна кукурудзяного 901,864 кг (під час перевірки не виокремлювалось), борошна пшеничного 1г кг 3000 (під час перевірки не виокремлювалось), цукру 59570,328 кг, солі 2428,704 кг, олії 3260,134 кг, 446,267 кг, родзинок 9723,064 кг (т.2 а.с.53).
Так,  відповідно до пунктів 11 та 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.
До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).
Калькуляція (рецептура) готового виробу не є тотожною калькуляції собівартості продукції. Крім того, відповідно до вищенаведених норм, з урахуванням положень статті 177 Податкового кодексу України, витрати на виробництво продукції для цілей визначення чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця мають визначатись на підставі даних обліку платника податків щодо фактично понесених витрат, підтверджених первинними документами.
Отже з наданих позивачем доказів, за даними бухгалтерського обліку позивачем при виробництві продукції фактично використано менше сировини, ніж визначено контролюючим органом за результатами самостійного обрахунку. Зазначене встановлено судом першої інстанції.
Відповідачем не наведено жодних пояснень а ні в апеляційній скарзі, а ні під час слухання судом апеляційної інстанції справи, з приводу невідповідності обсягу витрат виробництва, обрахованих контролюючим органом, даним бухгалтерського обліку позивача.
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції,  що висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат виробництва є безпідставним.
Щодо віднесення до складу витрат господарської діяльності витрат на придбання ТМЦ, які не були оплачені.
Судом встановлено, що у перевіряємому періоді позивач придбавав борошно, маргарин (шортерінг універсальний), цукор та ванілін у контрагентів ТОВ "Агропродукт 2011", ТОВ "Талисман Лтд", ТОВ "ЮЛОН", ПП "Мелагробізнес", ТОВ "Бакалія Запоріжжя", ТОВ "Ванілін", ТОВ "ЗОТС". 
Перевіркою встановлено, що за даними господарськими операціями позивачем не оплачений придбаний товар на загальну суму 693266,63 грн., у зв`язку з чим позивач не набув права на віднесення витрат на придбання даного товару до складу витрат господарської діяльності відповідного періоду.
Позивач не заперечує наявність факту не сплати за придбані ТМЦ на загальну суму 693266,63 грн. На підтвердження відображення даного факту в бухгалтерському обліку позивач надав оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 "Контрагенти" щодо руху коштів (т.2, а.с.87-88), а також копії платіжних доручень на суму оплати (т.2 а.с.114-250, т.3 1-78) П
Разом з тим, позивач вказує, що ним самостійно проводились коригування витрат в бухгалтерському обліку, які потім приймали участь у зменшенні витрат в податковому обліку при складанні декларацій про майновий стан та доходи, шляхом здійснення розрахунку коригування в бік зменшення витрат. До декларації суми витрат позивачем не відносились.
На підтвердження вказаних обставин позивачем надано бухгалтерські довідки, відповідно до яких за 2015 рік здійснено коригування витрат по ТМЦ у зв`язку з використанням неоплачених ТМЦ на загальну суму 62082,10 грн, за 2016 рік здійснено коригування витрат по ТМЦ у зв`язку з використанням неоплачених ТМЦ на загальну суму 74057,91 грн, за 2017 рік здійснено коригування витрат по ТМЦ у зв`язку з використанням неоплачених ТМЦ на загальну суму 537743,20 грн (т.1 а.с.58-60).
Крім того, коригування показників податкової звітності на підставі даних бухгалтерського обліку також підтверджується розрахунками чистого доходу за 2015, 2016 та 2017 роки, з яких вбачається, що позивачем задекларовані витрати з урахуванням коригування на суму неоплачених ТМЦ (т.2 а.с.81-86).
Таким чином, судом вірно встановлено, що твердження відповідача про завищення позивачем витрат у зв`язку з несплатою за ТМЦ спростовуються наданими до матеріалів справи письмовими доказами. Доводи відповідача також не спростовують встановлене судом першої інстанції.
Щодо включення до складу документально підтверджених витрат на придбання ТМЦ вартості запасних частин на устаткування та обладнання, суд зазначає наступне.
Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат на придбання запчастин, посилаючись на те, що відсутність дефектувальних актів, які ідентифікують стан обладнання та визначають необхідність здійснення ремонту устаткування, не надає змоги встановити використання таких запчастин в господарській діяльності позивача.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач використовує у власній господарській діяльності виробниче обладнання та устаткування (т.1 а.с.32).
За період, що перевірявся, позивачем здійснювалось списання запчастин та матеріалів на ремонт виробничого обладнання та устаткування (т.5 а.с.204-206). 
Позивачем надано до матеріалів справи копії дефектувальних актів, на підставі яких встановлювалась необхідність ремонту обладнання та використання матеріалів та запчастин із зазначенням назви обладнання, виду ремонтних робіт, найменування необхідних запчастин та матеріалів, їх кількості та вартості (т.1 а.с.179-250, т.2 а.с.1-12).
Таким чином твердження відповідача про відсутність у позивача дефектувальних актів на момент перевірки, спростовано наданими позивачем доказами, а відповідач не надав  доказів того, що під час перевірки у позивача запитувались дефектувальні акти чи будь-які інші первинні документи, які були підставою для списання запчастин для ремонту, а також не надано джоказів застосування санкцій до позивача за ненадання витребуваних первинних документів.
Судом також було встановлено та не спростовується відповідачем, що при  адміністративному оскарженні позивач заявляв про наявність у нього дефектувальних актів (т.2 а.с.42), до матеріалів справи надано докази направлення копій дефектувальних актів на адресу Державної фіскальної служби України, однак оцінка даним обставинам не надана. (т.6 а.с.42).
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем підтверджено використання запчастин та матеріалів для ремонту виробничого обладнання та устаткування у власній господарській діяльності, у зв`язку з чим висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат господарської діяльності за даних обставин є безпідставними.
Щодо включення позивачем до інших витрат суми сплаченого до бюджету збору за спеціальне використання води у 2015 році в сумі 831,63 грн, у 2016 році в сумі 1306,63 грн, у 2017 році в сумі 1391,58 грн, суд зазначає, що за змістом підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в редакції до 01 січня 2017 року до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, були віднесені лише суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З 01 січня 2017 року підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції, та визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.
Отже, починаючи з 01 січня 2017 року позивач отримав право на віднесення до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, сум сплаченого збору за спеціальне використання води.
Разом з тим, відповідно до розрахунку чистого доходу за 2015, 2016 та 2017 роки судом встановлено, що суми сплаченого збору за спеціальне використання води позивачем до складу витрат відповідних періодів не включались (т.2 а.с.81-86). 
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.
Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що твердження контролюючого органу про безпідставне віднесення позивачем сум сплаченого збору за спеціальне використання води до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, не підтверджено належними та допустимими доказами та спростовується наданими позивачем до матеріалів справи письмовими доказами.
Враховуючи зазначене, висновки контролюючого органу про завищення позивачем документально підтверджених витрат на загальну суму 1 095 848,34 грн, у тому числі за 2015 рік на 43 624,74 грн, за 2016 рік на 335 092,58 грн, за 2017 рік на 717 131,02 грн, та, відповідно, заниження загального та чистого оподатковуваного доходу, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та були спростовані належними та допустимими доказами, та є  безпідставними твердження контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 196      297,00 грн, у тому числі за 2015 рік на 6896,76 грн, за 2016 рік на 60316,66 грн., за 2017 рік на 129      083,58 грн, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення №0034371305 від 19 грудня 2018 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
Щодо заниження належного до сплати військового збору, суд зазначає, що за змістом підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Оскільки висновки перевірки щодо заниження позивачем загального та чистого оподатковуваного доходу та завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, призвело до заниження належного до сплати військового збору на суму 16437,74 грн, у тому числі за 2015 року на 654,38 грн, за 2016 рік на 5026,39 грн, за 2017 рік на 10756,97 грн, які спростовані у ході розгляду справи, підстави для визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору відсутні, а тому і податкове повідомлення-рішення №0034351305 від 19 грудня 2018 року є таким, що підлягає скасуванню.
Щодо заниження належного до сплати єдиного внеску, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Таким чином. базою нарахування єдиного внеску для фізичної особи-підприємця, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, розрахований у відповідності до пункту 177.2 статті 177 ПК України.  
Згідно з висновками Акту перевірки, заниження позивачем загального та чистого оподатковуваного доходу та завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, призвело до заниження належного до сплати єдиного внеску з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, у розмірі - 183723,68 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 39733,59 грн., за 2016 рік на суму 57828,32 грн., за 2017 рік на суму 86161,77 грн та враховуючи, що такі висновки спростовані у ході розгляду справи, відсутні підстав для визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску, а оскарження вимога є такою, що підлягає скасуванню.
Щодо безпідставного формування показників податкової звітності з податку на додану вартість з підстав порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України, відсутності доказів використання придбаного товару у господарській діяльності, а саме дизельного палива.
Згідно з висновками Акту перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач придбавав дизельне пальне, однак до перевірки не надано документи щодо його використання в господарській діяльності, а саме, подорожні листи, у зв`язку з чим неможливо встановити використання дизельного пального у господарській діяльності позивача, що на думку контролюючого органу призвело до порушення пункту 187.1 статті 187 та пункту 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 10 584,00 грн, в т.ч. по періодах: в серпні 2017 року на 3250,00 грн, в вересні 2017 року на 3584,00 грн, в листопаді 2017 року на 3750,00 грн.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності використовує легкові автомобілі Skoda Octavia, BАЗ 21140, вантажні автомобілі Mersedes 914, Renault Kangoo, MAN 8153 (т.1 а.с.31).
Відповідно до договорів поставки, укладених позивачем з ТОВ "Агропродукт 2011", ТОВ "Агропродукт", ПП "Гофро-Трейд", ТОВ "Торговий дім "ЛЄКО", ПП "Форспрофіт", ПП "Колега", ТОВ "Торгово Дистрибуційна Компанія", ПП "Марит Плюс", ТОА "Ласка-Кіровоград", ТОВ "Ларєв", ПП "Дніпровські ласощі", ТОВ "Дельта продукт", постачання продукції здійснюється транспортом позивача (т.1 а.с.61-86), що свідчить про використання позивачем у власній господарській діяльності транспортних засобів для перевезення вантажу. 
Наданими копіями товарно-транспортних накладних та подорожніх листів підтверджується регулярне використання позивачем вантажного транспорту для перевезення придбаних та реалізованих товарів, а також рух пального (т.1 а.с.88-178).
Таким чином твердження відповідача, про  відсутність у позивача подорожніх листів на момент перевірки, оскільки перевірка первинних документів позивача проводилась не суцільно, а вибірково, що відображено в Акті перевірки, а до матеріалів справи не надано доказів того, що під час перевірки контролюючий орган запитував подорожні листи у позивача.
Такі висновки суду першої інстанції не спростовані відповідачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення №0034361305 від 19 грудня 2018 року підлягає скасуванню.
Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції відсутні.
Згідно     ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі №280/1801/19 за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління ДФС у Запорізькій області    про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.
                    Повне судове рішення складено 08 січня 2020року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак