ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 644/9481/18

Провадження № 22-ц/818/662/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,
Суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «Моноліт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Сітало А.К.),

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс «Моноліт» про визнання умов договору частково несправедливими та недійсними, визнання одностороннього розірвання договору незаконним,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати несправедливими та недійсними всі умови п. 6.2 договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Моноліт» Будівельний альянс», правонаступником якого є ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт»; визнати односторонню відмову ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» від договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконною та визнати розірвання договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконним; визнати договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Моноліт» Будівельний альянс», за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2, з усіма додатковими угодами до нього, чинним.

Позов мотивований тим, що 12 січня 2006 року між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з одного боку (надалі за текстом – Інвестори) та ТОВ «Моноліт» Будівельний альянс», (надалі за текстом – Забудовник) з іншого боку було укладено Договір № 9/неж. про участь в будівництві (надалі за текстом – Договір). Відповідно п. 1.7. Договору, строк здачі об`єкта в експлуатацію 4 –й квартал 2008 року.

Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди: 1) додаткова угода № 1 від 31.03.2008 р. до Договору про участь у будівництві № 9/неж. (щодо зміни банківського рахунку забудовника); 2) додаткова угода № 2 від 08.04.2008 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р. (щодо зміни терміну здавання об`єкта в експлуатацію, дата перенесена на 3-й квартал 2009 р. та зміни графіка сплати платежів за договором); 3) додаткова угода № 3 від 15.01.2013 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р., про те, що ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» є правонаступником ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» в частині зобов`язань за договором № 9/неж. від 12.01.2006 р. у повному обсязі. Строк здачі об`єкта в експлуатацію 3 квартал 2013 року. В іншій частині Договір № 9/неж. від 12.01.2006 р. залишено без змін. 

На час підписання додаткової угоди № 3 до договору, в частині продовження строку здачі об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: п. 1.7. договору з урахуванням додаткової угоди № 2, відповідно до яких здача об`єкта в експлуатацію повинна була відбутись у 3-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 3 до договору укладена лише 15 січня 2013 р. Розділом 4 договору (з урахуванням додаткових угод № 1 та № 2 до договору) передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати. 

На виконання умов розділу 4 договору на теперішній час позивачами вже сплачено на користь Забудовника 746 384 грн. 70 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 3 до договору жодних додаткових угод до договору про продовження строку між його сторонами не було укладено. 

Позивачі поштовим зв`язком отримали від відповідача листи, в яких зазначалося про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативи відповідача. Відповідач у якості підстави розірвання договору посилався на п. 6.2. Договору, у якому зазначено, що у разі несвоєчасного проведення з вини Інвестора розрахунку за договором строком більше 20 календарних днів Забудовник має право відмовитися від договору. Грошові кошти, надані йому Інвестором, повертаються з утриманням штрафу в розмірі 15 % від суми, яку необхідно повернути , і пені за прострочення. Повернення здійснюється з коштів, внесених новим Інвестором в якості внеску пайовиків з метою отримання частини об`єкта, визначеної в п. 1.4 договору. Строк повернення на протязі 10 днів після повної сплати новим інвестором внеску.

Вважають, що умови, викладені у п. 6.2 Договору є несправедливими, дискримінаційними та такими, що порушують принцип рівності сторін. Позивачі призупинили виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) об`єкта в експлуатацію. На теперішній час сума заборгованості складає 40 627 грн. 50 коп., спору щодо розміру цієї заборгованості із відповідачем не має. 

Позивачами на користь Забудовника та його правонаступника – відповідача, в залежності від періоду оплати, було сплачено грошові кошти у розмірі 746 384 грн. 70 коп., які сплачувалися ними за офіційним курсом гривні відносно долара США від 5,00 грн. до 10,00 грн. за 1 долар США. Натомість відповідач у своїх листах на адреси позивачів вказує на нібито можливість повернення сплачених грошових коштів за Договором, з вирахуванням пені у розмірі 85626 грн. 18 коп., за умови, що станом на 06.12.2018 р. офіційний курс долара США до гривні дорівнює 27, 88 грн. за 1 долар США. Згідно п. 5.3 Договору, у якому зазначено, що у разі порушення строків і розмірів внесення грошових коштів передбачених розділом 4 Договору, Інвестор сплачує Забудовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від невнесеної суми. Натомість п. 5.2. Договору передбачено, що у разі порушення з вини Забудовника п. 1.7. на строк більше 6-ти місяців, Забудовник сплачує Інвестору пеню в розмірі 0,01 % від внесеної суми за кожний день прострочення. 

Зазначають, що на теперішній час відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не взяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів. Пункт 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачам сплачених ними грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть повернуті лише після того, як відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», а коли це буде, позивачі жодним чином не мають об`єктивної можливості перевірити чи проконтролювати. 

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає позов необґрунтованим та зазначає, що Договір № 9/неж. про участь у будівництві від 12 січня 2006 року відповідно до чинного законодавства є розірваним, тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач у своєму відзиві також надає розрахунок заборгованості позивачів за договором та розрахунок пені за прострочення виконання умов договору позивачами, а також зазначає, що не вбачає жодних порушень законодавства у формулюванні п. 6.2 Договору № 9/неж. про участь у будівництві від 12 січня 2006 року та вважає однобічну відмову відповідача від виконання договору законною.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано несправедливими та недійсними всі умови п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», правонаступником якого є ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ». Визнано односторонню відмову ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ» від Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконною та визнати розірвання Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. незаконною. Визнано Договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р., укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», правонаступником якого є ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС «МОНОЛІТ», за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2., з усіма додатковими угодами до нього, чинним.

Стягнуто з ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6061 грн. 67 коп. Стягнуто з ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 5978 грн. 00 коп. Стягнуто з ТОВ «Будівельний Альянс «Моноліт» судовий збір в дохід держави у сумі 768 грн. 40 коп. за кожну позовну вимогу немайнового характеру, а всього – 2305,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт тривалого виконання Договору з боку позивачів не може свідчити про їх добровільну згоду на застосування до них дискримінаційних положень п. 6.2 Договору, оскільки відповідачем деякий час дійсно здійснювалось будівництво спірного об`єкту, отже у позивачів було створено враження про можливість виконання відповідачем взятих на себе обов`язків по здачі об`єкту до експлуатації. В даному випадку положення п. 6.2 спірного Договору суперечать положенням п. 5.4 вказаного Договору, за яким діяли позивачі, та внаслідок чого за ними утворилась заборгованість, що не свідчить про односторонню відмову з боку позивачів від виконання зобов`язань. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та істотним порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невірне застосування судом положень ч.4 ст.612 ЦК України, яка має застосовуватися у випадку, коли у разі прострочення кредитора боржник фізично не може виконати своє зобов`язання з об`єктивних підстав. А у даному випадку боржники мали змогу виконати своє зобов`язання у повному обсязі і їм не перешкоджали дії кредитора. Крім того, прострочення виконання зобов`язань забудовника прямо залежить від належного виконання своїх обов`язків інвесторами, і в разі такого прострочення з їх боку, забудовник має право призупинити і свої зобов`язання за договором.

Також вважає, що судом невірно застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він стосується товарів для власних побутових потреб, тоді як відповідно до умов договору позивачами здійснювалось фінансування у будівництво нежитлових приміщень, тобто майно, яке б набувалося у власність позивачами не використовувалось би ними для власних побутових потреб.

Вказує, що спірний договір є за своєю суттю подібним до договору будівельного підряду, то суд при ухваленні рішення повинен був керуватися нормами ст.875 ЦК України.

Також звертає увагу на те, що у рішенні встановлений розмір боргу позивачів, який складає 40627,50 грн. і спору щодо його розміру немає, тому наявні підстави для розірвання спірного договору.

Вважає висновок суду щодо репутації забудовника зробленим лише за роздумами позивачів і на доведення вказаного твердження суд не наводить жодних доказів.

Відповідач не погоджується з твердженням суду, що відповідальність за невиконання обов`язків за договором нерівна, несправедлива, а також дуже жорстока по відношенню до позивачів як інвесторів, оскільки за більш як 13 років позивачі не скористалися своїм правом звернення з приводу стягнення з відповідача штрафних санкцій за договором.

При цьому, договір позивачами підписано власноручно після повного ознайомлення зі всіма його умовами та положеннями, тому у даному випадку договір був укладений відповідно до принципу свободи договору.

Ухвалою суду апеляційної інстанції справу було призначено до розгляду з викликом (повідомленням) учасників справи на 10 год. 15 хв. 19 грудня 2019 року, 18 грудня 2019 року від відповідача ТОВ «БА «Моноліт» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю укладення відповідного договору про надання правової допомоги із адвокатом для забезпечення захисту прав та інтересів Товариства у суді. В подальшому, розгляд справи було двічі відкладено на 16 січня 2020 року та на 6 лютого 2020 року. 15 січня 2020 року та 5 лютого 2020 року від відповідача надходили заяви про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав. Протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач повідомлявся судовими повістками, телефонограмами та оголошеннями на офіційній веб-сторінці суду.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.ЕЙ. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на обов`язку сторін належним чином використовувати свої процесуальні права, зазначивши, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України згідно якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, за умови, що в останнього було достатньо часу для укладення договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2006 року між позивачами з одного боку та ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», з іншого боку було укладено Договір № 9/неж. про участь в будівництві.

Згідно п. 1.1 Договору, Забудовник залучає Інвестора для будівництва об`єкта нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по АДРЕСА_1 , відведеної Забудовнику рішенням Харківської міської ради № № 66/04 від 28.04.2004 р. 

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що після прийняття об`єкта в експлуатацію, при умові виконання Інвестором своїх зобов`язань за договором, Забудовник передає їм частину об`єкта в натурі (нежитлове приміщення), в рівних частках кожному, яку на будівельному плані позначено під № 9, розташоване на другому поверсі, загальною будівельною площею 129,87 м. кв. 

Відповідно п. 1.7. Договору, строк здачі об`єкта в експлуатацію 4 –й квартал 2008 року.

Протягом дії Договору укладались наступні додаткові угоди до цього договору: 1) додаткова угода № 1 від 31.03.2008 р. до Договору про участь у будівництві № 9/неж. (щодо зміни банківського рахунку забудовника); 2) додаткова угода № 2 від 08.04.2008 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р. (щодо зміни терміну здавання об`єкта в експлуатацію, дата перенесена на 3-й квартал 2009 р. та зміни графіка сплати платежів за договором); 3) додаткова угода № 3 від 15.01.2013 р. до Договору № 9/неж. від 12.01.2006 р., про те, що ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» є правонаступником ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» в частині зобов`язань за договором № 9/неж. від 12.01.2006 г. у повному обсязі та сторони досягли згоди з приводу заміни сторони за Договором № 9/неж. від 12.01.2006 р. з ТОВ «МОНОЛІТ» БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» на ТОВ «Будівельний Альянс «МОНОЛІТ» з часу підписання даної угоди. Строк здачі об`єкта в експлуатацію 3 квартал 2013 року. В іншій частині Договір № 9/неж. від 12.01.2006 р. залишено без змін. 

На час підписання додаткової угоди № 3 до Договору, в частині продовження строку здачі об`єкта в експлуатацію Забудовник вже порушив умови договору, а саме: п. 1.7. Договору з урахуванням додаткової угоди № 2, відповідно до яких здача об`єкта в експлуатацію повинна була відбутись у 3-му кварталі 2009 р., а додаткова угода № 3 до Договору укладена лише 15 січня 2013 р. Розділом 4 Договору (з урахуванням додаткових угод № 1 та № 2 до договору) передбачено порядок розрахунків, а саме: банківський рахунок Забудовника, сума договору та графік оплати. 

На виконання умов розділу 4 Договору на теперішній час позивачами вже сплачено на користь Забудовника 746 384 грн. 70 коп. Відповідач, в свою чергу, жодних строків введення об`єкта в експлуатацію не дотримується, після укладення додаткової угоди № 3 до Договору жодних додаткових угод до Договору про продовження строку між його сторонами не було укладено. 

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поштою отримали від відповідача листи (вих. № 26-5/03/18 від 26.03.2018 р. та вих. № 26-1/03/18 від 26.03.2018 р. ), в яких зазначається про розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативи відповідача. Відповідач у якості підстави розірвання договору посилався на п. 6.2. Договору, у якому зазначено, що у разі несвоєчасного проведення з вини Інвестора розрахунку за договором строком більше 20 календарних днів Забудовник має право відмовитися від договору. Грошові кошти, надані йому Інвестором, повертаються з утриманням штрафу в розмірі 15 % від суми, яку необхідно повернути , і пені за прострочення. Повернення здійснюється з коштів, внесених новим Інвестором в якості внеску пайовиків з метою отримання частини об`єкта, визначеної в п. 1.4 Договору. Строк повернення на протязі 10 днів після повної сплати новим інвестором внеску.

Позивачі призупинили виплату грошових коштів за Договором у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем своїх обов`язків, а саме: багаторічним тривалим недотриманням строків введення (здачі) об`єкта в експлуатацію. На теперішній час сума заборгованості складає 40 627 грн. 50 коп., спору щодо розміру цієї заборгованості із відповідачем не має. П. 5.4. Договору передбачає , що у разі порушення строку виконання зобов`язань, передбачених розділом 4 Договору, Забудовник має право відкласти виконання прийнятих на себе зобов`язань на період прострочення Інвестора. Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Позивачами на користь Забудовника та його правонаступника – відповідача, в залежності від періоду оплати, було сплачено грошові кошти у розмірі 746 384 грн. 70 коп., які сплачувалися ними за офіційним курсом гривні відносно долара США від 5,00 грн. до 10,00 грн. за 1 долар США. Натомість відповідач у своїх листах на адреси позивачів (вих. № 26-5/03/18 від 26.03.2018 р. та вих. № 26-1/03/18 від 26.03.2018 р.) вказує на нібито можливість повернення сплачених грошових коштів за Договором, з вирахуванням пені у розмірі 85626 грн. 18 коп., за умови що станом на 06.12.2018 р. офіційний курс долара США до гривні дорівнює 27, 88 грн. за 1 долар США. Згідно п. 5.3 Договору, у якому зазначено, що у разі порушення строків і розмірів внесення грошових коштів передбачених розділом 4 Договору, Інвестор сплачує Забудовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від невнесеної суми. Натомість п. 5.2. Договору передбачено, що у разі порушення з вини Забудовника п. 1.7. на строк більше 6-ти місяців, Забудовник сплачує Інвестору пеню в розмірі 0,01 % від внесеної суми за кожний день прострочення. Відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не узяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів. Тобто відповідальність за не виконання обов`язків за Договором не рівна, не справедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивачів як інвесторів.

Судом встановлено, що відповідач так само порушив свої зобов`язання за Договором, однак санкції відносно себе взагалі не взяв до уваги під час розрахунку пені у відношенні позивачів (розрахунок наданий у відзиві відповідача). Суд вважає, що відповідальність за невиконання обов`язків за Договором нерівна, несправедлива, а також дуже жорстка по відношенню до позивачів як інвесторів.

Пункт 6.2 Договору не визначає точних строків повернення позивачам грошових коштів, а встановлює лише посилання на те, що грошові кошти будуть їм повернуті лише після того, як відповідач у повному обсязі отримає їх від «нового інвестора», при чому відсутні будь-які терміни повернення сплачених позивачами коштів, відповідальність за їх неповернення, необхідність ознайомити позивачів про появу такого «нового інвестора», позивачі жодним чином не мають об`єктивної можливості перевірити дії відповідача.

За умовами п. 6.2 Договору Забудовник має право в односторонньому порядку відмовитись від Договору в разі невиконання позивачами своїх зобов`язань за цим Договором, однак позивачі таких прав за умовами Договору не мають, що є дискримінаційною та несправедливою умовою Договору. Отже, мається істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачів.

Викладені у п. 6.2 Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. приписи є несправедливими (дискримінаційними) та такими, що порушують принцип рівності сторін, а однобічне розірвання Договору про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. є незаконним і такими, що порушують права позивачів. Наслідком застосування п. 6.2 Договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на користь відповідача та на шкоду споживачів. Також суд зазначає, що Договір про участь в будівництві № 9/неж. від 12.01.2006 р. з усіма додатковими угодами до нього, слід визнати чинним, за виключенням всіх умов та приписів п. 6.2, які є незаконними та дискримінаційними.

Факт тривалого виконання Договору з боку позивачів не може свідчити про їх добровільну згоду на застосування до них дискримінаційних положень п. 6.2 Договору, оскільки відповідачем деякий час дійсно здійснювалось будівництво спірного об`єкту, отже у позивачів було створено враження про можливість виконання відповідачем взятих на себе обов`язків по здачі об`єкту до експлуатації. В даному випадку положення п. 6.2 спірного Договору суперечать положенням п. 5.4 вказаного Договору, за яким діяли позивачі, та внаслідок чого за ними утворилась заборгованість, що не свідчить про односторонню відмову з боку позивачів від виконання зобов`язань.  

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. п. 6, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.09.2011 р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, згідно зі статтею 217 ЦК України, правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. 

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що сторона , яка має намір змінити або розірвати договір, надсилає пропозицію про це другій стороні Договору. Сторона, яка отримала таку пропозицію, повинна надати відповідь на неї не пізніше 20 календарних днів після її отримання, якщо сторони не дійшли згоди відносно зміни або розірвання Договору, а також у разі неотримання відповіді у встановлений строк, зацікавлена сторона має право передати спір на розгляд суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 даної статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. 

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 654 ЦК України встановлено, що розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір , що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Одностороннє розірвання договору без отримання згоди другої сторони не передбачено його умовами та відсутні для цього і передбачені законом підстави.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», судова колегія відхиляє, оскільки вважає їх помилковими.

Відповідно до ч.2 ст.627 ЦПК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуючи вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Доказів, що для підприємницької діяльності позивачі мали намір використовувати нежитлові приміщення матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування ст.612 ЦК України та того, що забудовник не має можливості будувати, якщо інвестори не фінансують будівництво та інші доводи не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт» – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року – залишити без змін.
Поновити дію рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                С.С. Кругова

Судді                                                                        І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук
повний текст постанови
складено 11 лютого 2020 року