Постанова
Іменем України
 
18 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 205/7623/16-ц
провадження № 61-5145св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року у складі судді Мовчан Д. В.та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із майна, що є у спільній власності та усунення перешкод у користуванні майном.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виділити 1/2 частки із майна, що є у спільній частковій власності сторін та усунути перешкоди у користуванні майном.
 
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є спадкоємцем іншої 1/2 частини такого домоволодіння. Відповідач постійно проживає в вищевказаному домоволодінні, та чинить перешкоди позивачу у користуванні 1/2 частиною домоволодіння, що їй належить. Також, позивач зазначає, що між нею та відповідачем постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожен має різні погляди на життя та ведення господарства у спільному домоволодінні. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, частково задоволено позовні вимоги. 
 
Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 298 197,50 грн, що становить 46/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами: а саме квартира № 1 загальною площею 30,8 кв. м у житловому будинку літ. А-1 на першому поверсі, що складається з житлових приміщень 1-3, 1-4, 1-5, а також надвірні будівлі та споруди: Б, В, Ж, Д, згідно варіанту № 2 (додатки № 5, 6) висновку будівельно-технічної експертизи № 2002/2003-17 від 02 листопада 2017 року.
 
Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 355 282,50 грн, що становить 54/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами: а саме квартира № 2 загальною площею 30,8 кв. м у житловому будинку літ. А1-1 на першому поверсі, що складається з житлових приміщень 1-1, 1-2х, 1-7х, 1-7хх, а також надвірні будівлі та споруди: № 1 , № 4 , № 5 згідно варіанту № 2 зазначеного висновку судового експерта.
 
Залишено у спільному користуванні сторін надвірні будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: споруда № 2 , споруда № 3 , споруда № І, споруда № ІІ та забезпечено доступ один одного до відповідних інженерних комунікацій з метою виконання робіт по обладнанню мереж і пунктів обліку електропостачання, газопостачання, водопостачання, інженерних та технічних переобладнань для кожного з співвласників окремо згідно варіанту № 2 зазначеного висновку судового експерта відповідно з технічними умовами та відповідно до проектів та дозвільної документації, що має бути розроблений уповноваженими установами.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  грошову компенсацію у розмірі 28 542,50 грн.
 
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції,  мотивоване тим, що втручання у право власності у вигляді виділу частки в натурі є виправданим, оскільки воно здійснено з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес), на підставі закону, з дотриманням вимог співмірності і пропорційності, з виплатою належної компенсації. Отримання документів, які дають право на виконання такого виду робіт є питанням способу та порядку виконання судового рішення, оскільки, обов`язок оформлення таких документів згідно зі статтями 34, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» покладено на Управління державної архітектурно-будівельної інспекції. Виходячи з того, що в даній справі судовим експертом запропоновано декілька варіантів поділу домоволодіння, отримання сторонами відразу декількох варіантів дозвільних документів, є не логічним та не можливим, оскільки спершу сторони повинні визначитись із варіантом розподілу та обсягом проведення робіт.
 
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року доповнено пункт 2 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «2. Виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 298 197 грн 50 коп., що становить 46/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами: а саме квартира № 1 загальною площею 30,8 кв. м у житловому будинку літ. А-1 на першому поверсі, що складається з житлових приміщень 1-3, 1-4, 1-5, а також надвірні будівлі та споруди: Б, В, Г - убиральня, Ж, Д, згідно варіанту № 2 (додатки №№ 5, 6) висновку будівельно-технічної експертизи № 2002/2003-17 від 02.11.2017 року». Доповнено пункт 4 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «4. Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надвірні будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: споруда № 2 , споруда № 3 , споруда № 6 - огорожа, споруда № І, споруда № ІІ згідно варіанту № 2 (додатки №№ 5, 6) висновку будівельно-технічної експертизи № 2002/2003-17 від 02.11.2017 року».
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
02 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, оскільки варіант, який запропонував експерт та визначив суд в оскаржуваному рішенні, передбачає втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а дозвіл на втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування в матеріалах справи відсутній.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2013 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 11, 12).
 
Інша 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу по справі ОСОБА_2 . Дані обставини встановлені судовим рішенням від 28 жовтня 2014 року, ухваленого у цивільній справі № 205/7148/14-ц.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року було усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю шляхом вселення у вказане домоволодіння (т.1 а.с. 33).
 
Під час розгляду справи у районному суді на виконання ухвали суду було проведено будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів поділу спірного майна.
 
Відповідно до висновку експерта від 02 листопада 2017 року № 2002/2003-17 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, визначити технічно можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з урахуванням рівності частин співвласників не вбачається можливим. Проте технічно можливими є варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в близьких до ідеальних частках з відповідною компенсацією за відступ від частки тому із співвласників, частка якого буде меншою.
 
З матеріалів справи вбачається, що за варіантом розподілу № 2 одному з співвласників підлягає виділу в натурі 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною вартістю 298 197,50 грн, що становить 46/100 частин вказаного домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами: а саме квартира № 1 загальною площею 30,8 кв. м у житловому будинку літ. А-1 на першому поверсі, що складається з житлових приміщень 1-3, 1-4, 1-5, а також надвірні будівлі та споруди: Б, В , Г, Ж, Д. Іншому співвласнику за даним варіантом виділяється 1/2 частина домоволодіння загальною вартістю 355 282,50 грн, що становить 54/100 частин вказаного домоволодіння: а саме квартира № 2 загальною площею 30,8 кв. м у житловому будинку літ. А1-1 на першому поверсі, що складається з житлових приміщень 1-1, 1-2х, 1-7х, 1-7хх, а також надвірні будівлі та споруди: № 1 , № 4 , № 5 . При цьому підлягає залишення у спільному користуванні сторін надвірні будівлі та споруди, а саме: споруда №  2 , споруда № 3 , споруда № 6 - огорожа, споруда № І, споруда № ІІ, та необхідно забезпечити власникам доступ один одного до відповідних інженерних комунікацій з метою виконання робіт по обладнанню мереж і пунктів обліку електропостачання, газопостачання, водопостачання, інженерних та технічних переобладнань для кожного з співвласників окремо відповідно з технічними умовами та відповідно до проектів та дозвільної документації, що має бути розроблений уповноваженими установами. 
 
Різниця між визначеними частками домоволодіння в грошовому еквіваленті складає 28 542,50 грн, компенсація даної суми підлягає стягненню з одного співвласника на користь іншого відповідно до виділеної частки.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Відповідно до вимог статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільній частковій власності.
 
Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
 
Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України).
 
При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту статті 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
 
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до статті 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
 
Тобто, виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. При цьому, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
 
Відповідно до висновку експерта від 02 листопада 2017 року № 2002/2003-17 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, визначити технічно можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з урахуванням рівності частин співвласників не вбачається можливим. Проте технічно можливими є варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в близьких до ідеальних частках з відповідною компенсацією за відступ від частки тому із співвласників, частка якого буде меншою.
 
Допитаний під час розгляду справи по суті експерт надав відповідні пояснення щодо того, що всі експертні дослідження проводились в межах питань, визначених ухвалою суду від 13 квітня 2017 року. Зокрема, для визначення суми грошових коштів, які сторони зобов`язані будуть компенсувати одна одній у кожному окремому варіанті поділу домоволодіння у натурі, експертом проведена визначена вартість об`єктів будівництва. При цьому, експертне дослідження стосувалось саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Вказаний експертний висновок є джерелом доказів згідно норм статті 76 ЦПК України та в даному випадку містить інформацію щодо предмета доказування.
 
Обираючи відповідно до вимоги позивача варіант розподілу спірного домоволодіння згідно додатками № 5, 6 до експертного висновку, суди правильно врахували вищевказану неможливість розподілу домоволодіння відповідно до ідеальних часток співвласників, незначне відхилення від ідеальних часток співвласників, можливість нормального ізольованого користування співвласниками будинком за умови проведення мінімальних будівельних та ремонтно-будівельних робіт без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, а також ту обставину, що обґрунтованих заперечень проти цього варіанту розподілу житлового будинку відповідач не надав.
 
Сторона відповідача неодноразово змінюючи зміст своїх заперечень проти розподілу домоволодіння в натурі не довела належними та допустимими доказами, що обраним варіантом розподілу житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами порушуються його права та законні інтереси, як власника. Здійснюючи розподіл за вказаним варіантом суди, з огляду на встановлені обставини справи, врахували інтереси усіх сторін щодо порядку користування таким спірним майном, та не обмежує прав відповідача.
 
У вказаному випадку втручання у право власності у вигляді виділу частки в натурі є виправданим, оскільки воно здійснено з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес), на підставі закону, з дотриманням вимог співмірності і пропорційності, з виплатою належної компенсації.
 
Щодо доводів сторони відповідача про необхідність попереднього отримання сторонами дозвільних документів на перепланування будинку, переобладнання будинкових мереж та комунікацій, колегія суддів вказує, що отримання документів, які дають право на виконання такого виду робіт є питанням способу та порядку виконання судового рішення.
 
Судовим експертом запропоновано декілька варіантів поділу домоволодіння, при цьому у висновку зазначено, що усі інженерні комунікації необхідно обладнати для кожного із співвласників окремо, згідно наданого варіанту розподілу та погодити і затвердити у місцевих уповноважених установах.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки і містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	    В. В. Сердюк 	
 	    І. М. Фаловська