ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       28 січня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 724/1991/18
       Провадження №22-ц/822/130/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,         
секретар - Скрипка С.В.
за участю: представника заявника - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області у виконавчому провадженні ВП №60163594, головуючий у І-й інстанції - Ляху Г.О., 

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_3 у листопаді 2019 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області у виконавчому провадженні ВП №60163594.
В обґрунтування скарги посилався на те, що 27 вересня 2019 року державним виконавцем Лобчук Г.О. на виконання рішення суду від 01 квітня 2019 року у справі №724/1991/18 було відкрито виконавче провадження про усунення перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користуванні 70/100 частин житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в 70/100 вказаного будинку, що належить їм на праві власності.
Після відкриття виконавчого провадження заявник неодноразово в усній формі повідомляв державного виконавця про знаходження в провадженні Верховного Суду справи №724/1991/18 за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хотинського районного суду від 01 квітня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року та просив зупинити виконавче провадження до закінчення касаційного провадження, оскільки предмет спору незалежно від вищевказаного рішення залишається таким, що має розбіжності та суперечить реєстрації права власності в розмірі 1/1 за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , та виконавче провадження намагаються виконати саме за цією адресою, а не за адресою АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_3 неодноразово було наголошено, що він не вчиняє перешкод у користуванні 70/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Незважаючи на це, 22 жовтня 2019 року державним виконавцем був направлений лист-повідомлення про те, що 01 листопада 2019 року буде проводитись примусове виконання рішення суду, оскільки воно добровільно не виконано. Також в телефонному режимі було повідомлено, що повторне вселення відбудеться 15 листопада 2019 року.
Оскільки ОСОБА_3 немає відношення до будинку АДРЕСА_1 , а виконання рішення проводиться за адресою: АДРЕСА_2 , незважаючи на надані пояснення, державним виконавцем безпідставно та незаконно були складені протоколи про притягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, при цьому, що стосується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на них взагалі безпідставно накладено стягнення, оскільки дані особи ніяких перешкод не чинили, а під час проведення дій стояли осторонь.
Зважаючи на викладене, працівниками виконавчої служби проводилось вселення у будинок АДРЕСА_2 , хоча за рішенням суду зазначено будинок АДРЕСА_1 , та накладено на власників будинку АДРЕСА_2 адміністративне стягнення саме за те, що останні не надали дозвіл на вселення в будинок АДРЕСА_4 .
Заявник вважає, що постанова про примусове виконання рішення суду щодо усунення перешкод в користуванні 70/100 частиною винесена державним виконавцем Лобчук Г.О. з порушенням законодавства, а тому підлягає зупиненню до ухвалення рішення Верховним судом або роз`яснення рішення суду, на підставі якого виконується дане рішення.
Вважає незаконною постанову від 04 листопада 2019 року, якою накладено адміністративне стягнення в розмірі 1 700 грн на ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
З урахуванням змінених вимог, просив: 
- визнати дії заступника начальника Хотинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Лобчук Ганни Олександрівни щодо виконання постанови про усунення перешкод у користуванні 70/100 частиною житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні ВП №60163179, які фактично виконуються по АДРЕСА_2 - неправомірними;
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 04 листопада 2019 року в розмірі 1 700 грн на ОСОБА_3 ;
- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3 від 06 листопада 2019 року в розмірі 8 346,00 грн;
- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 витрат виконавчого провадження від 06 листопада 2019 року в розмірі 210,56 грн;
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19 листопада 2019 року в розмірі 3 400 грн на ОСОБА_3 

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник скаржника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а вимоги скаржника задовольнити. 
Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо створення перешкод боржниками у користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 часткою житлового будинку в розмірі 70/100 по АДРЕСА_2 , оскільки не взяв до уваги його пояснення щодо помилкового вселення саме в його частину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Не було належним чином встановлено порядок виконання рішення суду, не встановлено, на якій частці відбувалось виконання рішення та чи взагалі створювались перешкоди у користуванні саме по АДРЕСА_2 . 
Відсутній чіткий поділ часток, оскільки відсутнє виділення часток в натурі, відповідно до чого повинна бути створена відповідна технічна документація, яка б відповідала розмірам та межам тих часток, яка належить кожній із сторін поділу. 
Підставами для скасування постанов та визначення неправомірності в діях державних виконавців є те, що він, інші боржники та треті особи не чинили перешкод, не відмовлялися виконувати рішення суду та не чинили жодних дій аналогічного характеру, натомість боржники зокрема ОСОБА_3 неодноразово зазначав, що не перешкоджає у вселенні у будинок під № АДРЕСА_1 , а виконавчі дії проводяться у житловому будинку по АДРЕСА_2 . 
На апеляційну скаргу Хотинський районний відділ державної виконавчої служби подало відзив, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. 
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено в чому полягали неправомірні дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, стягнення виконавчого збору та понесених витрат з боржника, а також накладення на останнього штрафу за невиконання рішення суду.
Повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.
З матеріалів справи видно, що постановою державного виконавця від 27 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у справі №724/1991/18 на підставі виконавчого листа від 09 вересня 2019 року. Надано боржнику строк для добровільного виконання вимог виконавчого документа протягом 10 робочих днів. Зазначена постанову вручена особисто ОСОБА_3 07 жовтня 2019 року.
16 жовтня 2019 року державним виконавцем був складений акт про те, що боржнику ОСОБА_3 невідома адреса АДРЕСА_2 , оскільки він проживає по АДРЕСА_2 і будинок за цією адресою належить йому на праві власності.
Заступник начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. на адресу боржника ОСОБА_3 направив повідомлення від 22 жовтня 2019 року №15460 про те, що 01 листопада 2019 року об 11:00 год. відбудеться примусове виконання рішення суду, оскільки рішення суду в самостійному порядку не виконано. Зазначене повідомлення вручено ОСОБА_3 28 жовтня 2019 року, що підтверджується пошуковою системою на сайті АТ «Укрпошта» в розділі «Трекінг» за ідентифікатором 6000002713430. 
29 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до державного виконавця з заявою про зупинення виконавчих дій, оскільки рішення суду оскаржено в касаційному порядку.
У відповідь начальник Хотинського РВ ДВС Тавлуй О.О. листом від 06 листопада 2019 року №16681 повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження.
01 листопада 2019 року державним виконавцем складено акт про те, що боржник ОСОБА_3 відмовляється добровільно виконати рішення суду.
Постановою заступника начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. від 04 листопада 2019 року на боржника ОСОБА_3 за невиконання рішення суду накладено штраф в розмірі 1 700 грн.
Постановою заступника начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. від 06 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 210,50 грн. 
Постановою заступника начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. від 06 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 виконавчий збір в розмірі 8 346,00 грн у виконавчому провадженні з виконання рішення Хотинського районного суду на підставі виконавчого листа від 09 вересня 2019 року у справі №724/1991/18 про усунення перешкод шляхом вселення у житловий будинок по АДРЕСА_1 , оскільки рішення суду боржником самостійно не виконано.
Зазначені постанови отримані ОСОБА_3 08 листопада 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52).
Заступником начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. на адресу Хотинського відділення поліції Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області направлено повідомлення від 14 листопада 2019 року №17587 про те, що 15 листопада 2019 року о 09:30 год. відбудеться примусове виконання рішення суду. 
Відповідно до акту, складеного заступником начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. від 14 листопада 2019 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлені в телефонному режимі про примусове виконання рішення суду на 09:30 год. 15 листопада 2019 року. 
15 листопада 2019 року заступником начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. складено акт про те, що ОСОБА_3 не заперечував проти вселення стягувачів у будинок по АДРЕСА_2 , однак не допускав до будинку по АДРЕСА_2 , оскільки цей будинок належить йому на праві власності. 
Постановою заступника начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. від 19 листопада 2019 року за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 3 400 грн.
Заступник начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. на адресу боржника ОСОБА_3 вчергове направив повідомлення від 20 листопада 2019 року №18021 про те, що 02 грудня 2019 року об 11:00 год. відбудеться примусове виконання рішення суду, яке в самостійному порядку не виконано. 
02 грудня 2019 року заступником начальника Хотинського РВ ДВС Лобчук Г.О. складено акт про те, що ОСОБА_3 в черговий раз не допущено до житлового приміщення АДРЕСА_2 , а про будинок по АДРЕСА_2 боржнику невідомо. ОСОБА_3 попереджено про кримінальну відповідальність. 
Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 
За змістом частин 1, 2, 3, 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19).
Суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу ОСОБА_3 щодо оскарження ним постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про накладання штрафу та витрат виконавчого провадження, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, накладання штрафу та витрат виконавчого провадження підлягаю скасуванню і провадження у справі в цій частині слід закрити.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності виконання постанови про усунення перешкод у користуванні 70/100 житлового будинку у виконавчому провадженні ВП №60163179, які фактично проводяться по АДРЕСА_2 , є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Під час розгляду справи №724/1991/18 рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 серпня 2019 року, встановлено, що доводи ОСОБА_3 про те, що будинок по АДРЕСА_4 є різними будинками, спростовується матеріалами справи. З матеріалів справи видно, що зазначений поділ будинку по АДРЕСА_1 утворений на підставі рішення (мирової угоди) Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 1995 року, що підтверджено матеріалами справи. В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що 70/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 належить позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та перераховано приміщення та їх площу, яка знаходиться у власності позивачів. Зазначене рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не скасовані та набрали законної сили, а тому відповідно до вимог частини 4 статті 82 ЦПК України встановлені в цих рішеннях обставини не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. 
Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у цивільній справі №724/1991/18 відкрито виконавче провадження, однак зазначеною ухвалою Верховного Суду питання про зупинення виконання рішення суду або зупинення його дії не вирішувалося.
За таких обставин, за адресою - АДРЕСА_4 розташований один будинок, який було поділено на підставі мирової угоди, а частині будинку присвоєно адресу АДРЕСА_1 , яка і належить на праві власності ОСОБА_4 . Крім того, як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, по АДРЕСА_2 зазначено додаткові відомості про приміщення та їх площу, що належить ОСОБА_4 , тобто можна чітко ідентифікувати приміщення, які належать стягувачу. 
А тому доводи апеляційної скарги щодо хибності чіткого поділу майна є безпідставними та не заслуговують на увагу. 
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно із частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що скаржником не доведено в чому полягали неправомірні дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, а дії держаного виконавця при виконанні виконавчого провадження були правомірними, тому в цій частині рішення необхідно залишити без змін. 

Керуючись статтями 255, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити частково. 
Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 щодо визнання неправомірними постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та витрат виконавчого провадження скасувати, та провадження в цій частині закрити.
В іншій частині ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Судді:                                                                        І.М. Литвинюк
       Н.К. Височанська 
                                       І.Н. Лисак