ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №815/6817/15
адміністративне провадження №К/9901/27958/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.

при секретарі судового засідання Горбатюку В.С.
за участю:
представника позивача Ігнатенка М.П.,
представника відповідача Хвостікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 (суддя Самойлюк Г.П.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 (головуючий суддя Зуєва Л.Є., судді: Шевчук О.А. та Федусик А.Г.)  у справі №815/6817/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегалайн Капітал Груп" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" звернулось до адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДФС в Одеській області звернулось з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 та ухвалу одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі №815/6817/15.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №815/6817/15 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 23.12.2019 касаційний розгляд справи №815/6817/15 призначено у судовому засіданні на 21.01.2020. 

Ухвалою від 20.01.2020 судом здійснено заміну відповідача його правонаступником.

В обґрунтування касаційної скарги, з урахуванням додаткових пояснень, відповідач зазначає,  що контролюючим органом встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом; позивачем не підтверджено правомірність включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за оспорюваними господарськими операціями шляхом надання належним чином оформлених первинних документів. Відповідач посилається на відсутність у контрагента необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності. Вказує, що в ході проведення перевірки зібрано інформацію та встановлено факти, з яких вбачається відсутність фактичного здійснення взаємовідносин між позивачем та його контрагентами, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій отриманих робіт, послуг та будівельних матеріалів, відсутні докази зв`язку з наступним виконанням робіт. Відповідач стверджує, що обставини кримінальних проваджень, вироку  вказують на фіктивність створення та діяльності юридичних осіб контрагентів позивача.

Позивач надав письмові пояснення, де наголошує на повноваженнях суду касаційної інстанції, вказує, що податковий орган у касаційній скарзі не зазначив, які норми порушено судами попередніх інстанцій та частково дублює акт перевірки. Позивач звертає увагу, що обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Товариство вважає необґрунтованою позицію податкового органу, згідно якої, не посилаючись на докази, відповідач дійшов висновку про юридичну дефектність наданих до перевірки документів. На думку позивача, товариство мало підстави для віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість та до складу валових витрат вартість виконаних робіт (наданих послуг) субпідрядниками (контрагентами).

У судовому засіданні представники позивача та відповідача висловили свої позиції та підтримали доводи, викладені письмово.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні 21.01.2020 касаційну скаргу податкового органу постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016, судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови про скасування рішення судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ГУ ДФС в Одеській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на виконання постанов слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у м.Києві, слідчого СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, старшого слідчого з ОВС першого відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві І.М. від 31.03.2015р., старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.04.2015, слідчого-начальника другого ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Київській області від 13.07.2015, слідчого з ОВС третього відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві від 02.06.2015, старшого слідчого з ОВС четвертого відділу СУ КР ГСУ ФР ГУ ДФС України від 14.05.2015, на підставі направлень від 05.06.2015 №001304/954, від 15.10.2015 №001893/1735, відповідно до наказу державної податкової інспекції у Приморському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 05.06.2015 №934 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" з питань повноти та своєчасності декларування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 31.12.2014, іншого законодавства за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 та з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з рядом підприємств, перелік яких встановлено постановами слідчих-ініціаторів перевірки за період з 01.01.2014 по 30.06.2015.

За наслідками перевірки складено від 06.11.2015 акт №7850/15-53-22-03/38572882, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пунктів 138.1, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період податкової звітності « 2014 рік» на суму 2'307'596,00грн.;

пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 1'1025'937,00грн., 

За результатами перевірки контролюючим органом у зв`язку з виявленими правопорушеннями прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.11.2015:

№0001352203, яким ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 2'307'596,00грн. за основним платежем та за штрафними санкціями 1'153'798,00грн.;

№0001362203, яким ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 11'025'937,00грн. за основним платежем та за штрафними санкціями 5'512'969,00грн.
Вважаючи вказані рішення контролюючого органу безпідставними, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій посилались на те, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з контрагентами. На думку суду, первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача. Натомість, відповідач не довів суду обґрунтованості висновку про непідтвердження реальності господарських операцій з контрагентами позивача, як це зазначено в акті перевірки.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а)постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б)постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г)вивезення товарів за межі митної території України; е)постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як визначено пунктом 192.1 статті 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, вважає їх передчасними. Надаючи оцінку обставинам у справі, Верховний Суд виходить з неповного з`ясування судами попередніх інстанції усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основний вид економічної діяльності ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" (ЄДРПОУ 38572882) 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно акту перевірки зазначено, за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 13'493'703,00грн. За період з 01.01.2015 по 30.06.2015 ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 22'375'790,00грн.  

У ході проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" щодо повноти визначення податкового кредиту за період з 01.07.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 30.06.2015 встановлено його завищення на суму 1'1025'937,00грн.

Перевіркою повноти визначення валових витрат, що враховуються при обчислені об`єкта оподаткування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлено їх завищення у сумі 228'772'680,00грн.  

Згідно акту перевірки, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 відповідач дійшов висновку про завищення ТОВ "Мегалайн Капітал Груп" показників рядка 05.1 Декларацій „собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" на 12'819'980,00грн.

При цьому, перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій „собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" показників за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлено, що на формування цього показника мали вплив собівартість робіт, наданих послуг, прямо пов`язаних з виконанням робіт, а саме: будівельних матеріалів, послуг субпідряду, придбання та списання МБП, послуги інжинірингу.

У свою чергу, позивач заперечує наявність вказаних податковим органом обставин та обґрунтовує свою позицію тим, що у товариства наявні відповідні первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій контрагентами.

Суди попередніх інстанцій вказали, що на підтвердження реальності господарських взаємовідносин з контрагентом, виконання умов договорів по взаємовідносинах позивача з контрагентами підтверджені договорами, первинними обліковими документами у будівництві №КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та №КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати", іншими первинними документами, податковими накладними

Судами зазначено, що позивач виконав зобов`язання за договорами, укладеними з контрагентами, а саме: прийнято роботи та сплачено грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи, які містять всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств, тобто відповідають вимогам пункту 201.1 та пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, що вказує про реальність господарських операцій по виконанню зазначених договорів.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій з його контрагентами обґрунтовані, серед іншого, посиланням на те, що операції з ТОВ «ЦКС», ТОВ «Будівельна компанія «ГРАНДЕС-2020», ПП «Юнікор», ТОВ «Кейпер Сіті Строй», ТОВ «Скера», ТОВ «Юкатан Груп», ПП «Троя», ПП «Універсал Будтрест», ТОВ «Денекс Груп», ТОВ «ТБК БС», ТОВ «БК «Акто Моноліт», ТОВ «Віва Білдінг», ТОВ «Пропайл», ТОВ «Рентакран», ТОВ «ПБКУ», ТОВ «Служба безпеки «Троя», ТОВ «Демо Груп», ТОВ «Флекстайм Груп», МПП «Інвестбуд», ТОВ «Гелеонбуд»,   ТОВ «Будтехнолоджінвест», ТОВ «Євробуд-2012», ТОВ «Прушинські», ТОВ «БК Екватор» не підтверджуються стосовно реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання умов договорів, укладених позивачем з контрагентами, та, як наслідок, відсутні умови для отримання результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. 

Відповідач також покликався на неможливість проведення зустрічної звірки суб`єктів господарювання контрагентів позивача, а також на податкову інформацію щодо неможливості проведення перевірки  платників податків контрагентів позивача, обрив ланцюга господарської операції. Податковий орган вказував на обставини, встановлені вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 13.07.2016 у справі №760/11365/16-к, яким визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 205, частиною другою статті 205-1 Кримінального кодексу України. Зокрема, за результатами розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_1 , діючи з корисних мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою досягнення злочинної мети, яка полягала у придбанні суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ «Демо Груп» для подальшого його використання невстановленими особами з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб. Крім того, свою позицію відповідач підтверджує наявністю відритих кримінальних проваджень за фактами фіктивного підприємництва, зокрема, щодо діяльності ТОВ «Еко Строй Град», ТОВ «Універсал Будтрест» (інша назва ПП «Век-Хортиця»), ТОВ «ТОВ «БК «Акто Моноліт».

Слід зазначити, що касаційний суд вважає вірними покликання судів на те, що чинним законодавством не встановлено обов`язку платника податків придбання будь-яких основних засобів (фондів), в той час, як у випадку виробничої необхідності підприємство має право залучати необхідні технічні засоби на договірних умовах. При цьому, зауважує, що  оцінка таких операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу здійснених операцій, з урахуванням особливостей їх суті та змісту.

Разом з тим, вимоги частин четвертої та п`ятої  статті 11 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 КАС України (чинного з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Керуючись вищенаведеними правилами оподаткування при оцінці податкових наслідків операцій позивача з названими контрагентами суди послалися на подані платником первинні документи, які складені за наслідками розглядуваних операції. Крім того, зазначили, що не є підставою для збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції слід ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Зокрема, факт відсутності здійснення господарської операції може підтверджуватись неможливістю реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу недостатності фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, відсутність управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій.

Верховний Суд наголошує, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам. Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам податкового органу, якими він мотивує правомірність оспорюваних нарахувань за цими операціями.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у даній справі дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті; взаємозв`язок між отриманими товарами (послугами) та використанням їх у господарській діяльності. Суди попередніх інстанцій не перевірили, чи були обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру) господарські операції позивача та його контрагентів. Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об`єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв`язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу, з огляду на вирок суду, оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції. Зокрема, суди не з`ясували, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими контрагентами, хто персонально брав у цьому участь, не допитано осіб, задіяних в такому процесі, як свідків з метою з`ясування характеру та змісту здійснених операцій, а також достовірності їхніх пояснень, наданих у рамках розслідування кримінальної справи.

Суд касаційної інстанції наголошує, що платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у правильності оформлення таких документів та у достовірності наведених у цих документах відомостей. В інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин, оскільки втрачає можливість підтвердити податковий кредит в силу відсутності належним чином оформлених первинних документів. Надання належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Судами попередніх інстанцій в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи залишено поза увагою, обставини, що входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними операціями з придбання товарів/послуг. Таким чином, судами не досліджено комплекс доказів, необхідний для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, з якими пов`язане нарахування податкового зобов`язання, обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів виконано не було, що і потягло за собою прийняття рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частин першої-другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 

Згідно частини третьої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, частиною четвертою статті 9 КАС України  передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що судами з`ясовані всі обставини справи і їм надана правильна юридична оцінка. Вказане позбавляє касаційну інстанцію можливості перевірити юридичну оцінку, надану судами попередніх інстанцій всім обставинам справи.

Суд касаційної інстанції зазначає, що під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна
Судді Верховного Суду