ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2020 року 	м.Дніпро	справа № 280/4757/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 280/4757/19 (суддя Кисіль Р.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (далі - відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2019р. №60061384.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення адміністративного позову. Позивач вважає, що відповідач протиправно, з порушенням норм діючого законодавства прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальності його виконання.
          Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав, що погоджується з висновками суду першої інстанції, рішення суду вважає законним і обґрунтованим, прийнятим з урахуванням усіх обставин у справі.
          Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
          Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04.09.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною був складений виконавчий напис №3880, відповідно до якого звернене стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №002-07170-281112 від 28.11.2012, укладеним із ПАТ "Дельта Банк". Правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Дельта Банк" на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №193/К від 09.02.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", код ЄДРПОУ 38750239, правонаступником якого, на підставі договору відступлення прав вимоги №09/02/2018 від 09.02.2018 є третя особа. Строк платежу за зазначеним кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів.
          Стягнення заборгованості проводиться за період з 09.02.2018 по 14.08.2019. Сума заборгованості складає 11929,16 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7476,87 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4452,29 грн.
          Крім того, за вчинення виконавчого напису з боржника також стягнено 500 грн.
          На підставі виконавчого напису, заяви третьої особи 09.09.2019 відповідачем 13.09.2019 було відкрите виконавче провадження №60061384 про стягнення з позивача на користь третьої особи заборгованості в розмірі 12429,16 грн,.
          Крім того, 13.09.2019 в межах зазначеного виконавчого провадження відповідачем був вчинений запит до Пенсійного фонду України про останнє місце роботи позивача та до Державної фіскальної служби України щодо номерів рахунків, відкритих позивачем у банках.
          Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що прийнята з порушенням вимог ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
          Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ "Дельта Банк", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса реєстрації фінансової установи, а отже приватним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ з дотриманням правил територіальності його виконання, його дії не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
          Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
          Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
          Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
          Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
          У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
          Третьою особою на підтвердження наявності у позивачки відкритого рахунку у ПАТ «Дельта Банк» надано відповідачу довідку №09/09/19-882/1 від 09.09.2019, копію заяви позивача №002-07170-281112 від 28.11.2012 про відкриття поточного рахунку, поданої ПАТ «Дельта Банк», який розташований за адресою: місто Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б.
          Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
          Частинами 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
          Третьою особою ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначено, який же саме рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , а також чи є на ньому грошові кошти.
          Разом з тим, пунктом 4 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затверджена постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція), передбачено, що банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).
          У пункті 3 Інструкції визначено, що:
          - вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, які передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.
До вкладних (депозитних) рахунків також належать пенсійні депозитні рахунки, що відкриваються фізичним особам відповідно до    Закону України    "Про недержавне пенсійне забезпечення" для накопичення заощаджень на виплату пенсії;
          - поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;
          - рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх / видачі коштів готівкою у випадках, передбачених законодавством України, особі (особам), зазначеній (зазначеним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором.
          Отже, будь-який банківський рахунок відкривається для зберігання коштів та/або здійснення розрахунків, зарахування коштів на рахунок тощо.
          Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що наявність у позивача відкритого банківського рахунку ще не свідчить про наявність на цьому рахунку грошових коштів. Тобто, саме кошти боржника, які знаходяться на рахунку є майном, а не сам рахунок, відкритий боржником у банківській установі.
          В обґрунтування своєї позиції відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, відповідно до якого частиною 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
          Відповідно до ч.1 ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
          При цьому, виходячи з положень частини 1 статей 177, 179 цього Кодексу, одним із різновидів майна є гроші.
          Таким чином, у листі Міністерства юстиції України зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. 
          Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі не взято до уваги той факт, що для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів на банківських рахунках останнього, а не сам по собі факт відкриття такого рахунку, що не є тотожним.
          Натомість, як зазначалось вище, в матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того чи є взагалі грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ОСОБА_1 в ПАТ «Дельта Банк», оскільки з довідки, наданої до заяви про примусове виконання рішення, цей факт встановити неможливо.
          Отже, у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60061384 від 13.09.2019р прийнята протиправно і підлягає скасуванню.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що рахунок у банківській установі є майном боржника та наявність такого рахунку є достатньою підставою для визначення місцезнаходження майна, на яке має бути накладене стягнення у розумінні положень Закону України «Про виконавче провадження».
          Висновки суду першої інстанції є помилковими, з огляду на що, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.
          Приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з урахуванням вимог ст.139 КАС України, витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції з позовом, та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача - суб`єкта владних повноважень.
          Керуючись ст.ст.139, 311, п.2 ч.1 ст.ст.315, 317, 322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2019 року у справі № 280/4757/19 - скасувати та прийняти нове судове рішення.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
          Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 13 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60061384.
          Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, офіс 15, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1 921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня), з яких 768,4 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 1 152,6 грн. - за подачу апеляційної скарги.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в строк, передбачений ст.329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак