П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1291/19	
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Запорожана Д.В.,
суддів - Джабурія О.В., Кравченка К.В.
при секретарі Андрушкевич М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про скасування розпоряджень та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голопристанської РДА Херсонської області про скасування розпоряджень від 08.05.2019 року №22-ос, від 27.05.2019 року №25-ос та поновлення на посаді.
          Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала незаконністю спірних рішень.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року позов задоволено в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Голопристанська РДА Херсонської області просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
          Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням Голопристанської РДА від 03.06.2014 року ОСОБА_1 призначена на посаду начальника фінансового управління Голопристанської РДА, яку вона займала до 27.05.2019 року.
08.05.2019 року розпорядженням голови Голопристанської РДА №22-ос за неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 оголошено догану. 
24.05.2019 року до ОСОБА_1 знову застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, обумовлене неналежним виконанням нею посадових обов`язків та оформлене Розпорядженням голови РДА №24-ос.
24.05.2019 року ОСОБА_1 написала на ім`я Голови Голопристанської РДА заяву про звільнення її з посади начальника фінансового управління Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області за угодою сторін, відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України "Про державну службу".
Заява погоджена листом Департаменту фінансів Херсонської обласної державної адміністрації №2082-08-22/0/19/312.2.2-955 від 27.05.2019 року та зареєстрована Голопристанською РДА 27.05.2019 року о 15 год. 27 хв. за номером вхідної кореспонденції: 285-01-38/1/19.
В подальшому ОСОБА_1 відкликала раніше подану нею заяву про звільнення з посади як таку, що була написана під тиском, і ця заява теж зареєстрована у Голопристанській РДА 28.05.2019 року о 08 год. 33 хв. за вх. №1560-01-38/0/19 від 28.05.2019 року.
Розпорядженням голови Голопристанської РДА №25-ос від 27.05.2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін.
Окрім наведеного, розпорядженням голови Голопристанської РДА від 20.07.2019 №489 на виконання вимоги Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївський та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 26.06.2019 року №11, скасовано розпорядження голови Голопристанської РДА від 24.05.2019 року "Про оголошення догани ОСОБА_1 ". Дізнавшись про що, позивачка уточнила позовні вимоги шляхом виключення з них вимоги про скасування розпорядження голови Голопристанської РДА від 24.05.2019 року №24-ос.
16.05.2019 року та 03.06.2019 року ОСОБА_1 оскаржено в адміністративному порядку до Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївський та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі розпорядження голови Голопристанської РДА від 08.05.2019 року №22-ос та від 24.05.2019 року №24-ос відповідно. 
Листом зазначеної установи від 28.05.2019 року заява про оскарження розпорядження голови Голопристанської РДА від 08.05.2019 року №22-ос залишено без розгляду, результати розгляду скарги позивачки на розпорядження від 24.05.2019 року №24-ос станом на дату звернення до суду з даним позовом їй невідомо.
ОСОБА_1 , вважаючи своє звільнення та раніше прийняте розпорядження голови Голопристанської РДА від 08.05.2019 року №22-ос протиправними, звернулась до суду з даним позовом.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що посада начальника фінансового управління Голопристанської РДА, яку займала ОСОБА_1 до її звільнення, відноситься до посад державної служби.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу".
Пунктом 3 частини 1 статті 83 зазначеного закону передбачено, що державна служба припиняється, серед іншого, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).
Відповідно ст.86 "Припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін" Закону України "Про державну службу": державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.
Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.
Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Згідно приписів ч.1 та 7 статті 235 Кодексу законів про працю України: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Так, підставою припинення державної служби за угодою сторін визначеною частиною другою статті 86 Закону України "Про державну службу" є домовленість державного службовця із суб`єктом призначення про певний строк звільнення. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення державної служби за угодою сторін або відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє суб`єкта призначення права на звільнення державного службовця за угодою сторін.
Таким чином, в основі звільнення на підставі ч.2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" є угода сторін.
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада  1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
Таким чином, у справах, в яких оспорюється звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).
У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.
Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.
Таким чином, відкликання заяви про звільнення за угодою - є безумовною підставою для анулювання попередньої домовленості сторін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 року по справі №761/19141/16.
Щодо психологічного тиску колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, судом 1-ї інстанції було допитано в судовому засіданні 29.11.2019 року в якості свідка ОСОБА_2 , який на момент виникнення досліджуваних обставин займав посаду виконуючого обов`язки начальника відділу житлового комунального господарства, надзвичайних ситуацій Голопристанської РДА. Свідок зазначив, що працював разом з позивачкою в одній установі в суміжному відділі та неодноразово спілкувався з нею під час роботи. Свідчив, що з початку 2019 року спостерігав, на його думку, не об`єктивно негативне ставлення голови Голопристанської РДА до ОСОБА_1 , що проявлялось в завищеній увазі на позивачці під час нарад, неодноразовими вимогами з боку голови залишитись після нарад. З цього часу, на його думку, ОСОБА_1 перебувала в пригніченому психічному стані, появу якого позивачка в розмові пов`язувала з діями керівництва Голопристанської РДА. Також, ОСОБА_2 зазначає, що одного разу був свідком обставин, за яких голова Голопристанської РДА, перебуваючи в своєму кабінеті на одинці з ОСОБА_1 , кричала на неї, що враховуючи особистісні якості колишньої голови РДА було нехарактерною для неї поведінкою відносно будь-яких інших працівників установи. Окрім наведеного свідок вказує, що він у травні 2019 року проходив лікування в одній з позивачкою лікарні, в якій при особистому спілкуванні ОСОБА_1 повідомила, що під тиском голови Голопристанської РДА змушена була написати заяву про звільнення.
Також допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який на момент виникнення досліджуваних обставин, займав посаду голови Голопристанської районної ради Херсонської області, пояснив, що знайомий з позивачкою приблизно з 2014 року. Під час виконання обов`язків за займаною посадою неодноразово спілкувався з нею. Характеризує ОСОБА_1 як старанну людину та гарного фахівця. Зазначає, що як він вважає, на початку 2019 року з боку голови Голопристанської РДА погіршилось ставлення до ОСОБА_1 . Зазначеного висновку свідок дійшов з урахуванням того, що на нарадах, які проводила Голова Голопристанської РДА, позивачці приділялось найбільш з усіх присутніх уваги. Коментарі ОСОБА_1 з приводу питань, що входили до її компетенції, сприймались головою різко негативно та з подальшим наголосом на те, що позивачка має виконувати виключно доручення голови Голопристанської РДА, як особи відповідальної за фінансовий стан Голопристанської РДА. При цьому, як зазначає свідок, при подальших консультаціях, наприклад, з директором департаменту фінансів Херсонської обласної державної адміністрації виявлялось, що порядок дій, запропонований ОСОБА_1 для вирішення тих чи інших питань, виявлявся вірним. Також свідок вказує, що будь-яка інша особа присутня на нарадах за головуванням голови Голопристанської РДА не зазнавала настільки прискіпливого та емоційного відношення як ОСОБА_1 . Окрім зазначеного, ОСОБА_3 стверджує, що був свідком телефонної розмови позивачки та керівника кадрової служби Голопристанської РДА в день написання ОСОБА_1 заяви про звільнення. Так, свідок пояснює, що в цій розмові керівник кадрової служби питала чи буде позивачка писати заяву, означену головою Голопристанської РДА до обіду, бо о 13год. 00 хв. буде розглядатись дисциплінарна справа відносно неї. Після телефонного дзвінка ОСОБА_1 підтвердила ОСОБА_3 зміст почутої ним розмови та розповіла, що керівництво Голопристанської РДА повідомила їй, що в разі не написання нею заяви про звільнення буде сприяти її звільненню за ініціативою роботодавця. Зазначене, на думку позивачки, зробило б неможливим її подальше працевлаштування. Після розмови свідка з ОСОБА_1 , остання, перебуваючи в психічному стані - хвилювання, повідомила ОСОБА_3 про нездатність продовжувати опір тиску з боку керівництва та пішла писати заяву про звільнення. Додатково свідок стверджує, що ОСОБА_1 неодноразово зазначала про небажання звільнятись з займаної нею посади та про наявність кредитних відносин з банком, що зумовлює її необхідність залишатись на посаді та виконувати зобов`язання перед банком.
Слід зазначити, що надані свідками покази не суперечать один одному та узгоджуються між собою в питаннях оцінки відношення голови Голопристанської РДА до ОСОБА_1 як негативного, наслідків такого відношення у вигляді пригніченого психічного стану позивачки та відсутності в позивачки вільного волевиявлення щодо припинення трудових відносин.
Окрім зазначеного, судова колегія враховує висновки Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївський та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, викладені в вимозі зазначеного органу №11 від 26.06.2019 року (а.с. 188) та в листі від 26.06.2019 року №01-03/315-177 (а.с.189), згідно яких за результатами перевірки дотримання вимог чинного законодавства Голопристанською РДА при застосуванні заходів дисциплінарного стягнення розпорядження від 24.05.2019 року №24-ос виявлено суттєві недоліки та порушення чинного законодавства, як з боку дисциплінарної комісії Голопристанської РДА, так і з боку керівництва, стосовно порядку дисциплінарного провадження відносно державного службовця ОСОБА_1 та порушення її прав.
Такі висновки вповноваженого органу, на думку суду, додатково свідчать на користь того факту, що ОСОБА_1 під час проходження державної служби до звільнення зазнавала необґрунтованого порушення її прав з боку керівництва.
Натомість, відповідачем не надано зі свого боку жодного доказу протилежного. 
Таким чином, проаналізувавши зібрані докази по справі та заслухавши показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суд дійшов висновку про наявність підстав вважати заяву ОСОБА_1 про звільнення від 24.05.2019 р. такою, що написана під тиском сторонніх осіб, що виключає таку її кваліфікуючу ознаку, як незалежне волевиявлення особи. 
Також суд звертає увагу на хронологію досліджуваних подій. 
З заперечень відповідача вбачається, що Розпорядження голови Голопристанської РДА про звільнення ОСОБА_1 №25-ос від 27.05.2019 року підписано о 16 год. 45 хв. 27.05.2019 року.
Заяву про відкликання поданої 24.05.2019 року заяви про звільнення, згідно наявної в матеріалах справи роздруківки з інтернет сервісу електронної пошти "ukr.net" ОСОБА_1 (а.с.202) направлено на електронну пошту: " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", приналежність якої відповідачу ним не заперечується.
Таким чином, Голопристанській РДА станом на час підписання оскарженого розпорядження про звільнення, мало бути відомо про відкликання ОСОБА_1. раніше поданої заяви про звільнення на підставі ч.2 ст. 86 Закону України "Про державну службу".
Окрім зазначеного, суд також враховує, що позивачка була позбавлена можливості звернутись до відповідача з відповідною заявою в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що в період з 25.05.2019 року по 31.05.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні, згідно листка непрацездатності, виданого КП "Голопристанська центральна районна лікарня" серії АДЛ №706584.
Все вищезазначене в сукупності дозволяє суду стверджувати про те, що станом на час підписання головою Голопристанської РДА розпорядження від 27.05.2019 року №25-ос було відсутнє вільне волевиявлення ОСОБА_1 щодо припинення нею відносин публічної служби з відповідачем, оскільки під час судового розгляду встановлено як відсутність бажання позивачки звільнитись з займаної посади станом на дату написання відповідної заяви так і факт того, заява про звільнення була відкликана до підписання розпорядження.
З огляду на зазначене, відповідач не міг вважати, що станом на час підписання оскарженого розпорядження ним було досягнуто угоди з ОСОБА_1 про її звільнення на підставі ч.2 ст. 86 Закону України "Про державну службу", а відтак розпорядження голови Голопристанської РДА від 27.05.2019 року №25-ос є протиправним та підлягає скасуванню.
З приводу позовної вимоги щодо скасування розпорядження голови Голопристанської РДА №22-ос від 08.05.2019 року колегія суддів зазначає наступне.
Дисциплінарна відповідальність державного службовця є різновидом юридичної відповідальності. Нормами ст. 64 Закону України "Про державну службу" встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
Дисциплінарний проступок - це протиправне порушення державним службовцем норм законодавства та покладених на нього службових обов`язків, яке тягне за собою накладення (застосування) дисциплінарного стягнення.
Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, установлених Законом № 889 та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч. 1 ст. 65 Закону № 889).
Частиною 1 ст. 67 Закону № 889 встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, які обтяжуватимуть відповідальність державного службовця, ч. 4 ст. 67 Закону № 889 визначено:
1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів;
2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;
3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього;
4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп;
5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч. 2 ст. 67 Закону № 889 обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;
3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород;
4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Водночас згідно з ч. 3 ст. 67 Закону № 889 під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені вище обставини, які передбачені ч. 2 ст. 67 Закону № 889, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Слід зазначити, що відповідно до норм ст. 75 Закону № 889 перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
Відмову надати пояснення необхідно оформити відповідним актом і підтвердити свідченнями двох державних службовців. При цьому відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення (ч. 3 ст. 75 Закону № 889).
Законом про держслужбу передбачено створення постійно діючих дисциплінарних комісій.
Частиною 1 ст. 69 Закону № 889 встановлено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.
Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії чи надати вмотивовану відмову протягом цього строку (ч. 11 ст. 69 Закону № 889).    
З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (ч. 1 ст. 71 Закону № 889).
Нормами ч. 2 ст. 71 Закону № 889 встановлено, що дисциплінарна справа повинна містити:
1) дату і місце її формування;
2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;
3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;
4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;
5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку;
6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 
7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;
8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;
9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення;
11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення);
12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;
13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
За результатом розгляду дисциплінарної справи, дисциплінарна комісія у державному органі має внести суб`єкту призначення пропозиції, подання, які мають виключно рекомендаційний характер (ч. 3 ст. 71 Закону № 889). Нормами ч. 1 ст. 74 Закону № 889 встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону № 889 за кожне порушення службової дисципліни може накладається лише одне дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст. 76 Закону № 889 державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали стосовно зазначених обставин, які долучаються до справи.
Державний службовець має право на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення. 
З матеріалів дисциплінарної справи, зокрема, з доповідної записки заступника голови Голопристанської РДА вбачається, що підставою для ініціювання дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 , стало повідомлення позивачкою на апаратній нараді з керівниками самостійних підрозділів районної державної адміністрації 04.04.2019 року про відсутність проблем з фінансуванням, тоді як за інформацією начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту ОСОБА_7 надано інформацію, що фінансовим управлінням Голопристанської РДА не в повному обсязі проведено фінансування за заявками, які надійшли від КУ "Фінансово-господарська група з обслуговування закладів та установ освіти" Голопристанської районної ради на фінансування відповідно до договору №154 від 04.03.2019 року пального для шкільних автобусів, які опрацьовані спеціалістами відділу 26 березня 2019 року, підписані начальником відділу Котюком В.В. та погоджені головою РДА.
Тобто, єдиною підставою для ініціювання дисциплінарного провадження були відомості, які навіть не містять письмового відображення (в документах дисциплінарної справи відсутня згадана інформація начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Котюка В. В .). 
Також, матеріали дисциплінарного провадження не містять жодного докази про те, що позивачці до дати проведення апаратної наради було відомо про проблеми з фінансуванням.
З доказів, що мають підтверджувати вину ОСОБА_1 , наявні тільки три документа:
- лист Управління державної казначейської служби України у Голопристанському районі від 05.04.2019 року №151/02-16, дата складання якого виключає його здатність підтвердити обізнаність позивачки про проблеми фінансування станом на 04.04.2019 року;
- заявка №30 на фінансування за рахунок дотацій за станом на 26.03.2019 року, яка містить підписи начальника головного розпорядника коштів - відділу освіти, культури, молоді та спорту Голопристанської РДА В. Котюка, спеціаліста зазначеного відділу та Голови Голопристанської РДА Т. ОСОБА_9 (на розшифровці до заяви) та не містить жодних доказів ознайомлення з нею або виконання її позивачкою, що на думку суду робить незрозумілим її доказове значення;
- протокол наради, яку проводила голова Голопристанської РДА від 04.04.2019 року, який підтверджує інформацію про те, що ОСОБА_10 відповіла, що  профінансовані всі заявки по захищеним та не захищеним статтям, які були погоджені Головою Голопристанської РДА. 
Таким чином, матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів того, що станом на здійснення позивачкою відповідної доповіді, їй було відомо про проблеми з фінансуванням. Більш того, суд звертає увагу на те, що начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Голопристанської РДА ОСОБА_7 теж був присутній на апаратній нараді 04.04.2019 року, а тому, на думку суду, повідомлення Голови РДА про стан фінансування його відділу був його безпосереднім обов`язком як розпорядника коштів, а не безпосереднім обов`язком ОСОБА_1 .
В силу зазначених недоліків здійснення дисциплінарного провадження зібрані відповідачем докази не можуть сприйматись як беззаперечне свідчення вини ОСОБА_1 , що є відображенням поверхневості підходу відповідача, оскільки відповідно раніше зазначених положень ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 71 Закону № 889 збір інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку є метою дисциплінарного провадження.
Обставини того, чи було відомо позивачці до апаратної наради 04.04.2019 року про проблемі, про існування яких вона не повідомила голову РДА жодним чином не перевірені. Пояснень від осіб, які безпосередньо відповідали за фінансовий стан свого підрозділу не відбирались, обставини за яких відповідач дійшов висновку про вину ОСОБА_1 не пояснені.
Таким чином дисциплінарна комісія діяла недобросовісно.
За закінченням дисциплінарного провадження комісією належного висновку про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку з врахуванням характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності не сформовано. 
Окрім зазначеного, в порушення приписів ч. 2 ст. 71 Закону № 889 дисциплінарна справа не містить: документів, що підтверджують наявність підстав для відкриття дисциплінарного провадження (інформації ОСОБА_7 ), відомостей щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень,  інформаційної довідки з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; пояснень безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Також, в дисциплінарній справі відсутні відомості про те, що за результатами ознайомлення державний службовець реалізував своє право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали стосовно зазначених обставин, які долучаються до справи.
Відповідно до ст.75 Закону № 889 перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
В матеріалах дисциплінарної справи наявні пояснювальна записка ОСОБА_1 відносно питань, що підлягали дослідженню в рамках дисциплінарного провадження, однак зазначені пояснення надані позивачкою 06.05.2019 року - до закінчення дисциплінарного провадження. Доказів відібрання пояснень перед накладенням стягнення суду не надано.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.           Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про скасування розпоряджень від 08.05.2019 року №22-ос, від 27.05.2019 року №25-ос та поновлення на посаді - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 19.02.2020 року.

Головуючий                                                                                 Д.В. Запорожан 

Судді:                                                                                                О.В. Джабурія

                                                                                                    К.В. Кравченко