УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
30 січня 2020 року
м. Київ
справа № 133/582/19
провадження № 51-214ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020170000073, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Романів Житомирської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі — КК України).
Суть питання
За вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна, яке є його власністю. 
На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 04 лютого 2019 року по 15 серпня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно якого в касаційній скарзі не оскаржуються. 
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 05 листопада 2019 року залишив вирок місцевого суду без змін. 
У касаційній скарзі захисник посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущене, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати рішення апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 та змінити вирок місцевого суду, шляхом зменшення призначеного засудженому покарання. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону доводи касаційної скарги захисника фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також у поданій скарзі захисник, порушуючи питання про скасування та зміну судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, обмежився загальними фразами щодо таких порушень та неправильного застосування. Зокрема, він не обґрунтував, у чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального закону, як це неправильне застосування вплинуло на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни, касаційним судом рішення місцевого суду і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Разом з тим, ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання 
Однак захисник, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного засудженому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені захисником у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак захисник, порушуючи питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції, просить змінити вирок місцевого суду та призначити покарання, що не відноситься до повноважень Верховного Суду, оскільки скасування ухвали апеляційного суду є підставою для призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. 
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                            ОСОБА_3