УХВАЛА

27 січня 2020 року 
Київ
справа №473/4795/19
адміністративне провадження №К/9901/2141/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада                2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі №473/4795/19 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулося до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, у якому просило продовжити строк затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2019 року у справі №263/7633/19, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року, затримано з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кінешма Івановської області, Російська Федерація, на строк шість місяців.
Протягом шести місяців, з незалежних від Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області підстав, не було можливості забезпечити процедуру реадмісії громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 Інформацію з країни громадянської належності відповідача щодо узгодження порядку передачі громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 не одержано, а тому строк затримання останнього необхідно продовжити на шість місяців.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від                          22 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що у зв`язку з неможливістю ідентифікувати ОСОБА_1 й забезпечити його примусове видворення чи реадмісію до                            22 листопада 2019 року (час фактичного затримання), а також враховуючи, наявність підстав щодо ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення необхідно продовжити строк затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк необхідних для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше як на шість місяців.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Затримання відповідача у цій справі пов`язане із правомірністю його перебування на території  України.
У поданій касаційній скарзі відповідач не зазначає обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. 
Зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі №473/4795/19 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду