Справа № 349/496/19 
Провадження № 22-ц/4808/119/20 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.
за участю секретаря        Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Пастернак І.А. 6 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 7 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області, про стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області, про стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.02.2018 року вона звернулася до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №349/457/17, виданого 28.09.2017 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області. У даній заяві просила винести постанову про залучення відповідного експерта у виконавчому провадженні згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», а також вжити заходів для повного і реального виконання судового рішення, а в разі необхідності звернутися до суду про роз`яснення.
Постановою державного виконавця від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження №55896483 та зобов`язано Галицьке об`єднане УПФ України Івано-Франківської області включити до розрахунку для обчислення пенсії ОСОБА_1 інші виплати за грудень 2016 року згідно довідки Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 23.01.2017 року №8/01-12, зарахувавши грудень 2016 року як повний місяць. Дана постанова не оскаржувалася та не скасована.
05.06.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про винесення постанови про накладення на боржника штрафу, в якій також просила зазначити вимогу виконати рішення протягом 10-ти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 382 КК України. Про прийняте рішення просила повідомити її у встановлений законом термін.
23.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про повідомлення її про хід виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні №55896483, а також розглянути заяву від 05.06.2018 року, прийняти рішення та повідомити її письмово.
Однак, вищенаведені заяви державним виконавцем проігноровано і жодних відповідей позивачу надано не було. Згодом позивач та її представник неодноразово зверталися з даного приводу в телефонному режимі та на особистому прийомі до державного виконавця та начальника відділу, але безрезультатно.
Тому вважає, що відповідачем порушені її законні права внаслідок бездіяльності, у зв`язку із чим вона має право на відшкодування моральної шкоди.
Просить суд постановити рішення, яким стягнути зі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ Боберського Р.П. моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., витрати понесені нею на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та 768 грн. судового збору.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберського Р.П в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн., 1000 грн. витрат за надання правової допомоги та судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області - старший державний виконавець Боберський Р.П. подав апеляційну скаргу. Вважає вказане рішення таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зі змінами обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій іншій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Всупереч наведеному судом першої інстанції не встановлено в чому полягала протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, не наведено жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності державного виконавця, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання виданого судового рішення станом на певну календарну дату є результатом невжиття державним виконавцем заходів та/чи ухвалення рішень, які він в межах свої повноважень зобов`язаний був вжити/ухвалити, але не зробив цього, і що йому об`єктивно завадило.
Не міститься в рішенні суду і жодних фактів, які б підтверджували завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій іншій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
При визначенні розміру моральної шкоди суд керувався фактом завдання позивачу легких тілесних ушкоджень та частково обґрунтованим в ході розгляду справи обсягом перенесених нею моральних страждань, однак в матеріалах справи відсутні факти, які б підтвердили нанесення позивачці будь-яких тілесних чи моральних страждань.
Зазначає, що суд взяв до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах, що стосуються невиконання рішень більше трьох років, однак в даному випадку виконавче провадження перебувало на виконанні 9 місяців.
Вказує, що підставою закінчення виконавчого провадження був не тільки лист №1396/06 від 16.03.2018 року як зазначає суд, а також постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року по справі №876/11724/17, в якій при розгляді апеляційної скарги Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області на ухвалу Рогатинського районного суду від 31.10.2017 року про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з`ясовано, що управління в добровільному порядку виконало постанову Рогатинського районного суду від 10.04.2017 року.
А посилання суду на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ГТУЮ в Івано-Франківській області, яким скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберського Р.П. від 29.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження, немає жодного відношення до даного позову і не може бути підтвердженням завдання позивачу моральної чи фізичної шкоди.
Крім того, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберський Р.П. в даній справі є неналежним відповідачем, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 80 ЗУ «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави, а не державного службовця.
Також згідно роз`яснень п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України з подальшими змінами від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж законом чи іншим нормативно-правовим актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою, то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Враховуючи те, що структурні підрозділи органів ДВС не визначені ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» як самостійні органи ДВС, вони не можуть бути відповідачами у вказаній категорії справ.
З огляду на наведене просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 06.11.2019 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою з огляду на те, що неможливість ОСОБА_1 отримати виконання рішення, винесеного на її користь протягом тривалого строку та зволікання до розгляду заяв становить втручання у її права на мирне володіння майном та є порушенням вимог параграфу 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1, а душевні страждання, які вона зазнала в зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб ДВС, за які держава несе відповідальність, та бездіяльність дій яких продовжується, надає їй право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, яку з урахуванням характеру правовідносин, обставин справи та засад розумності і справедливості слід стягнути у визначеному судом першої інстанції розмірі 20000 грн. Крім того, зазначає, що у справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців, відповідачами можуть бути відповідні відділи ДВС, в яких працюють державні виконавці та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського міського суду залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2017 року Рогатинським районним судом було видано виконавчий лист по справі №349/457/17 за позовом ОСОБА_1 до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області включити до розрахунку для обчислення пенсії ОСОБА_1 інші виплати за грудень 2016 року згідно з довідкою архівного відділу Рогатинської районної державної адміністрації івано-Франківської області від 23.01.2017 року №8/01-12, зарахувавши грудень 2016 року як повний місяць (а.с. 14).
21.02.2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою про прийняття даного виконавчого листа до виконання, складення відповідного акту та звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення у разі виявлення у поведінці боржника чи пов`язаних з ним осіб ознак злочину, передбаченого ст. 382 КК України, винесення постанови про залучення відповідного експерта у виконавчому провадженні (а.с. 11-12).
Судом встановлено також, що 01.03.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберським Р.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55896483 з виконання виконавчого листа №349/457/17 від 28.09.2017 року (а.с. 16).
05.06.2018 року представник ОСОБА_1 також подав до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області заяву, в якій просив винести постанову про накладення на боржника штрафу, зазначити вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів, попередити про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 382 КК України, про прийняте рішення повідомити стягувача у встановлений законом термін (а.с. 8), а 23.10.2018 року - заяву, в якій просив повідомити про хід виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні №55896483, а також розглянути заяву від 05.06.2018 року, про прийняте рішення повідомити письмово у встановлений законодавством термін (а.с. 17-18).
29.12.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберським Р.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55896483 з виконання виконавчого листа №349/457/17 від 28.09.2017 року, в якій зазначено, що згідно повідомлення УПФУ в Галицькому районі рішення суду виконане (а.с. 39).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року у справі №349/864/19 позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця від 29.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження задоволено частково. Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 29.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55896483. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с. 56-60).
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року у справі №349/864/19 повернуто скаржнику (а.с. 61).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення позивачу була завдана моральна шкода. При цьому, виходячи з принципу розумності та справедливості, часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених позивачем моральних страждань, суд вважав, що дана шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 20000,00 грн., які разом із судовими витратами по справі слід стягнути з відповідача - старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберського Р.П.
Однак погодитися в повній мірі із такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/7218/16-ц зазначено, що ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №752/4100/17, від 26.12.2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі №32/421.
Таким чином підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, Законів України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України, і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначила, що завдана їй моральна шкода пов`язана із діями (бездіяльністю) Боберського Р.П. як старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ, тобто посадової особи органу державної виконавчої служби.
Однак, така шкода підлягає відшкодуванню на підставі статті 1174 ЦК України. При цьому обов`язок такого відшкодування покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна в особі відповідних органів державної виконавчої служби, а також територіальні органи Державної казначейської служби України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42, ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Згідно зі змістом статей 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Разом з тим, суд зобов`язаний роз`яснити позивачу його право заявити позов до належного відповідача.
На стадії апеляційного перегляду справи суд позбавлений можливості заміни неналежних відповідачів, як і не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 6 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області, про стягнення моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               Л.В. Ясеновенко