Постанова
іменем України
 
26 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 373/994/18
провадження № 51–3797км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 , 
прокурора                                                       ОСОБА_5 ,
засудженої                                                  ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від
26 квітня 2019  року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017102400006097, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, зареєстрованої за адресою: 
АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочинів та призначено покарання за:
ч. 2 ст. 191 КК у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 1 рік;
ч. 3 ст. 191 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки.
Крім того, вказаним вироком задоволено позов прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури та стягнено з ОСОБА_6 на користь Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» 21964,04 грн. 
За вироком суду ОСОБА_6 у період часу з 02 грудня 2016 року по 18 липня 2017 року перебувала на посаді підмінного начальника у Відділі поштового зв`язку (далі – ВПЗ) Єрківці та ВПЗ Пристроми, тобто обіймала посаду, пов`язану з виконанням адміністративно-господарських функцій, була службовою особою. 
24 грудня 2016 року, точного часу судом не встановлено, перебуваючи на робочому місці у ВПЗ Єрківці ЦПЗ № 8, яке розташоване за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Єрківці, вул. Ферапонтова, буд. 7, шляхом зловживання своїм службовим становищем, використовуючи свої адміністративно-господарські функції всупереч інтересам служби з метою незаконного збагачення та переслідуючи корисливий мотив, маючи доступ до грошових коштів в сумі 500 грн, які отримала від ОСОБА_8 в рахунок сплати за спожитий природній газ у листопаді 2016 року, не внесла відомості до касового звіту за день, привласнила таким чином грошові кошти, в подальшому розпорядилась ними на власний розсуд, чим завдала Київській міській дирекції ПАТ «Укрпошта» (далі – КМД ПАТ «Укрпошта») матеріальну шкоду, вчинивши такими діями злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 у період часу з 25 лютого
по 24 червня 2017 року, перебуваючи на робочому місці у ВПЗ Єрківці, яке розташоване 
за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Єрківці, 
вул. Ферапонтова, буд. 7, а також в період з 14 липня по 18 липня 2017 року, перебуваючи 
на робочому місці у ВПЗ Пристроми, яке розташоване за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Пристроми, вул. Черняхівського, 68, маючи умисел на незаконне привласнення чужого майна, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, використовуючи свої адміністративно-господарські функції, порушуючи свої повноваження, всупереч інтересам служби, з метою незаконного збагачення, повторно привласнила грошові кошти КМД ПАТ «Укрпошта» у сумі 21464,04 грн, що були сплачені жителями сіл Єрківці та Пристроми за спожитий природній газ й електроенергію та були їй ввірені КМД ПАТ «Укрпошта», розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд, чим завдала КМД ПАТ «Укрпошта» матеріальної шкоди на вказану суму, вчинивши такими діями злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу 
ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції – без змін.
Вимоги та узгоджені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник вказує на неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному засудженні ОСОБА_6 
за ст. 191 КК. Зазначає, що відповідно до обов`язків, покладених на неї, її неможливо віднести до числа осіб, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані 
з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій; 
що начальник поштового відділення є матеріально-відповідальною, а не службовою особою, серед основних обов`язків якої є прийом платежів від населення з відповідним оформленням, складання звітів, сортування газет, журналів, листів та вручення преси передплатникам. 
Захисник зазначає що в матеріалах кримінального провадження відсутні Положення або інші документи, які регулюють діяльність поштового відділення, відсутні також посадова інструкція ОСОБА_6 , копії наказів про зарахування її на роботу та її переведення, копія договору про матеріальну відповідальність, тобто документи, без яких неможливо визначити круг посадових обов`язків засудженої та неможливо дійти висновку щодо наявності чи відсутності в її діях корупційних діянь. 
Крім того, вказує про порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 просить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_6 підтримала доводи, викладені в касаційній скарзі, та просила її задовольнити. 
Прокурор проти задоволення касаційної скарги заперечував, вважав її необґрунтованою.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, 
які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що 
у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження та кваліфікував дії, вчинені 
 ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 191 КК, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та за ч. 3 ст. 191 КК, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно. Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, зазначених у формулюванні обвинувачення, оскільки дійшов до висновку та виходив з того, що обставини, що мають значення для кримінального провадження, ніким 
не оспорюються. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може. 
Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 1, 3 ч. 1 ст. 91 КПК); предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення
(п. 1, 3 ч. 1 ст. 91 КПК); так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. 
В судовому засіданні 26 квітня 2019 року ОСОБА_6 вказала про повне визнання вини в інкримінованих їй правопорушеннях. Однак, заява ОСОБА_6 в судовому засіданні про повне визнання вини фактично містить заперечення проти суб`єктивних обставин інкримінованих злочинів.
Зі звукозапису судового засідання колегією суддів встановлено, що під час допиту 
в судовому провадженні ОСОБА_6 визнала, що в період, зазначений 
в обвинувальному акті, без належного документального оформлення отримувала гроші 
від населення за сплату комунальних платежів та спожитого газу, не вносила їх в касу, 
а забирала з собою додому та мала намір зберігати кошти за місцем свого проживання з огляду на те, що в приміщені ВПЗ відсутні відповідні умови та засоби для їх збереження на робочому місці, де відсутній сейф та належна охорона, а у подальшому втратила ввірені їй кошти. Зазначила, що визнає себе винуватою в цьому, а саму втрату намагалась покрити до виявлення цього факту, в тому числі за рахунок власних коштів; не збагатилася
і не прагнула збагатитися за рахунок чужих коштів. 
Тобто, ОСОБА_6 фактично заперечувала інкриміновані їй суб`єктивні обставини, що залишилось поза увагою суду першої та апеляційної інстанції. З урахуванням позиції обвинуваченої ОСОБА_6 суд першої інстанції при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, ухвалив здійснювати розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому місцевий суд без наведення відповідних мотивів у вироку зробив висновок, що обвинувачена визнала себе винною повністю і дала покази, які підтверджують зміст обвинувачення. На зазначені аспекти не звернув належної уваги й апеляційний суд. 
Колегія суддів вбачає, що зазначені порушення не можуть бути усунуті в ході нового апеляційного розгляду з огляду на зміст заявлених раніше апеляційних вимог, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскаржені вирок та ухвала підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду суду необхідно усунути зазначені порушення та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.  
Крім цього, вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження після скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів враховує, що касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (ст. 434 КПК). У свою чергу ст. 418 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, визначеному статтями 368 – 380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вироком місцевого суду, враховуючи тяжкість злочину, суд вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 25 квітня 2020 року.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                     ОСОБА_3