ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 р.	Справа № 480/3253/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Старостіна В.В. ,  Зеленського В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2019, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 16.10.19 по справі № 480/3253/19 за позовом ОСОБА_1 до     Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-501-17 від 27.05.2019,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-501-17 від 27.05.2019 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 422, 65 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що   ОСОБА_1 зазначає про те, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування під час здійснення підприємницької діяльності сплачувався своєчасно у встановленому розмірі. Зокрема, 06.08.2015 банківській установі було надано платіжне дорученням № 170 про перерахування коштів в сумі 422, 65 грн., у якому вказано призначення платежу: єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року та рахунок, на який ці кошти мають бути зараховані. Проте, фактично, згідно з випискою про рух коштів по рахунку, 422, 65 грн. були списані з рахунку позивача та зараховані на інший рахунок, на який надходять кошти по сплаті єдиного податку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року  адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-501-17 від 27.05.2019 р. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код 43144399) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.н. НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що висновки не відповідають обставинам справи,  просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229  та ч. 2 ст.   313   Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що у період з 2006 по 2016 роки ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець та перебувала на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку.
Під час здійснення підприємницької діяльності, 15.01.2016 позивачем до податкового органу поданий Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, згідно з яким сума нарахованого єдиного соціального внеску за 2015 рік склала 5 293, 88 грн.
На підставі вказаного звіту та відомостей щодо зарахування коштів до бюджету, в інтегрованій картці платника нарахований за 2015 рік єдиний соціальний внесок в сумі 5    293, 88 грн., був відображений податковим органом наступним чином: 20.04.2015 нараховано 1 267, 95 грн., зараховано в доход бюджету в рахунок сплати - 1 267, 95 грн.; 20.07.2015 нараховано 1 267, 95 грн., зараховано в доход бюджету в рахунок сплати - 900, 82 грн.; 19.10.2015 нараховано 1   323, 47 грн., зараховано в доход бюджету в рахунок сплати - 1 267, 95 грн.; 19.01.2016 нараховано 1 434, 51 грн., зараховано в доход бюджету в рахунок сплати - 1 267, 95 грн. (а.с. 26-30).
Тобто, згідно з інтегрованою карткою, незарахованою в доход бюджету в рахунок сплати єдиного соціального внеску за ІІІ квартал 2015 року значиться сума 422, 65 грн. 
З метою сплати єдиного внеску на соціальне страхування за липень 2015 року, 06.08.2015 ОСОБА_1 надала ПАТ «Укрінбанк» платіжне доручення № 170, відповідно до якого установі банку доручено здійснити переказ грошових коштів в сумі 422, 65 грн. на рахунок 37190204001819, отримувач ДПІ у м. Сумах, код отримувача 38724743, банк ДКСУ в Сумській області, код банку 837013, призначення платежу: «*;101;2343705189; єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року» (а.с. 16).
В день надходження вказаного платіжного доручення, воно було прийнято банком до виконання, але фактично, переказ коштів здійснений на інший рахунок - 31411699700002, отримувач УК у м. Сумах, код отримувача 18050400, банк ГУ ДКСУ у Сумській області, код банку 837013, призначення платежу: «*;101;2343705189; єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року» (а.с. 17).         
У зв`язку з обліком заборгованості ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 422, 65 грн., на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, ГУ ДФС у Сумській області 27.05.2019 була сформована вимога № Ф-501-17 про сплату боргу (недоїмки), яка направлена позивачу.
Не погоджуючись зі згаданою вимогою, ОСОБА_1 оскаржила її до Державної фіскальної служби України, але згідно з Рішенням № 38390/6/99-99-11-05-02-25 від 09.08.2019 (а.с. 14) скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувана вимога - без змін.    
В послідуючому позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підставою для винесення оскаржуваної вимоги слугувала обліковування  в інтегрованій картці по ЄСВ за позивачем заборгованості в сумі 422, 65  грн. за ІІІ квартал 2015 року. 
06 серпня 2015 року позивач здійснив перерахування коштів на сплату єдиного внеску за липень 2015 року в сумі 422,65 гривень, шляхом направлення платіжного доручення № 170 до банківської установи - ПАТ «Укрінбанк» (далі по тексту - Банк). 
Відповідно до вказаного платіжного доручення установі банку доручено здійснити переказ грошових коштів в сумі 422, 65 грн. на рахунок 37190204001819, отримувач ДПІ у м. Сумах, код отримувача 38724743, банк ДКСУ в Сумській області, код банку 837013, призначення платежу: «*;101;2343705189; єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року» (а.с. 16).
В день надходження вказаного платіжного доручення, воно було прийнято банком до виконання, але фактично, переказ коштів здійснений на інший рахунок - 31411699700002, отримувач УК у м. Сумах, код отримувача 18050400, банк ГУ ДКСУ у Сумській області, код банку 837013, призначення платежу: «*;101;2343705189; єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року» (а.с. 17).       
Тобто Банк не здійснив платіж на зазначений рахунок, а тому не виконав свої зобов`язання своєчасно, чим порушив порядок своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту  - Закон № 2464-VI).
Зокрема, порядок обчислення та сплати єдиного внеску платниками такого внеску визначений статтею 9 Закону № 2464-VI. Так, згідно ч. 7 і абз. 1 ч. 8 ст. 9  Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
В силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
В силу приписів п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
За визначенням п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п.1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-ІІІ від 05.04.2001 переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.
Платіжна система - це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система (п.1.29 ст.1 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
За приписами п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.
Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Згідно з п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.
В платіжному дорученні від 06.08.2015 р. № 170 року на суму платежу 422,65 грн з призначенням "Єдиний внесок на соціальне страхування за липень 2015 року" наявна відмітка банку про одержання платіжного доручення 06.08.2015 р. (а.с. 16).
Згідно з п. 129.6 ст. 196 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред`явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п. п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не вважається порушенням строків зарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) з вини банку, якщо таке порушення стало наслідком регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до браку вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку для здійснення зарахування; якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік термінів зарахування податків, зборів (обов`язкових платежів) розпочинається з моменту такого відновлення. Тобто, відлік термінів зарахування податків, зборів (обов`язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку розпочинається саме для банку, а не для платника податків.
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що позивач виконав свій обов`язок по сплаті єдиного внеску у відповідності до норм Закону № 2464, здійснивши платіж шляхом направлення до банку платіжного доручення № 170 від 06.08.2015 р. на суму 422,65 грн., яке було прийняте банком у той же день, а тому у податкового органу не було правових підстав для виставлення вимоги № Ф-501-17 від 27.05.2019 про повторну сплату позивачем ЄСВ.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.        
Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана вимога ГУ ДПС у Сумській області від №Ф-501-17 від 27.05.2019 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 422,65 грн винесена відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року по справі № 480/3253/19  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.< Звіт >
Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Старостін    В.В. Зеленський   	
Повний текст постанови складено  03.02.2020 року