УХВАЛА
 
04 лютого 2020 року
м. Київ
Провадження № 13-7зво20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
перевірила заяву захисника ОСОБА_21 в інтересах ОСОБА_22 про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року щодо останньої з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
ВСТАНОВИЛА:
Як убачається зі змісту поданої заяви, вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 липня 2013 року ОСОБА_22 визнано винуватою у  вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Цим  же вироком за ч. 3 ст. 27, пунктами 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 357 КК ОСОБА_22 виправдано у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні цих злочинів.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2013 року вирок скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2015 року ОСОБА_22 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК та  призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Цим же вироком за ч. 3 ст. 27, пунктами 4, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК ОСОБА_22 виправдано у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні цих злочинів.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.
Як убачається з довідки, наданої Київським районним судом м. Одеси, на даний час розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_22 не закінчено.
31 січня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява захисника ОСОБА_21 в інтересах ОСОБА_22 про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року у зв`язку зі встановленням рішенням Європейського суду з прав людини (далі — ЄСПЛ) у справі «Байрашевський та інші проти України» порушення Україною міжнародних зобов`язань й щодо ОСОБА_22 , а саме порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) щодо надмірної тривалості кримінального провадження. 
Посилаючись на вимоги статей 10, 12, 16 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі — Закон № 3477-IV), захисник просить відновити попередній юридичний стан ОСОБА_22 , зокрема, шляхом розгляду Великою Палатою Верховного Суду (далі – Велика Палата) кримінальної справи та ухвалення в ній нового вироку. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 459, ч. 3 ст. 463 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при   вирішенні даної справи судом, є виключною обставиною і заяви про  перегляд судового рішення за такою обставиною розглядаються Великою Палатою.
Перевіривши наведені у заяві доводи та долучені до неї матеріали, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_22 необхідно відмовити, з огляду на таке.
14 листопада 2019 року ЄСПЛ було ухвалено остаточне рішення у справі «Байрашевський та інші проти України» (заява 29298/18 та 3 інші заяви), в якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо ОСОБА_22 , а  саме порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження (більше 9 років 5 місяців та 6 днів).
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при розгляді заяви ОСОБА_22 , а саме оцінка та аналіз наведених нею фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що стосовно заявника були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що  існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням наведеного та з огляду на зазначені норми міжнародного і  національного законодавства встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це  можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
У заяві захисника висловлено прохання про забезпечення  ОСОБА_22 на підставі рішення ЄСПЛ такого заходу індивідуального характеру, як розгляд кримінальної справи щодо   ОСОБА_22 у розумні строки та ухвалення Великою Палатою нового вироку.
Щодо ОСОБА_22 таке повне відновлення, зокрема шляхом скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2015 року щодо    ОСОБА_22 скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд, який на даний час ще триває та ухвалення Великою Палатою нового вироку неможливе, оскільки Велика Палата не уповноважена розглядати кримінальні справи і кримінальні провадження як суд першої інстанції. 
Усунення порушень, які встановлені у рішенні ЄСПЛ, полягають у завершенні  розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_22 судом першої інстанції і  прийняття остаточного судового рішення. 
ЄСПЛ у своєму рішенні встановив, що тривалість кримінального провадження була надмірною і не відповідала вимозі «розумного строку», а ефективний засіб юридичного захисту від цього був відсутній у національному законодавстві. 
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_22 ЄСПЛ вирішив надати їй справедливу сатисфакцію у вигляді присудження 2400 євро компенсації моральної шкоди.
Водночас, ЄСПЛ не зробив висновку про загальну несправедливість судового розгляду щодо заявниці та не встановив  жодного порушення Конвенції, яке було б пов`язане безпосередньо з проведеним судовим розглядом і постановленим за  його підсумками судовим рішенням.
Отже, підстава для відкриття провадження за заявою захисника про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року за  виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом відсутня. Тому у відкритті провадження за заявою захисника в інтересах ОСОБА_22 потрібно відмовити.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата
УХВАЛИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_21 в  інтересах ОСОБА_22 про перегляд ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_22 за виключними обставинами з підстави встановлення рішенням ЄСПЛ «Байрашевський та інші проти України» від 14 листопада 2019 року порушення Україною п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1           
Судді:	ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10 	ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18  ОСОБА_19  ОСОБА_20