Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 212/7674/16-к
провадження № 51-3677 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
захисника                                        ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 7 травня 2019 року щодо ОСОБА_8                                         у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040730003077, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,    
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2018 року ОСОБА_8 засуджено ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 24 вересня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття призначеного судом покарання, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 24 вересня 2016 року по день набрання вироком законної сили у співвідношенні один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.
Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 40 816, 37 грн та моральну шкоду у розмірі            200 000 грн.
7 травня 2019 року вироком Дніпровського апеляційного суду вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області               від 5 вересня 2018 року скасовано в частині призначення покарання ОСОБА_8 .
Призначено  ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він                          23 вересня 2016 року, приблизно о 23 год 35 хв, перебуваючи в автомобілі марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, з метою спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 , ножем наніс потерпілому не менше двох ударів в шию та не менше п`яти ударів клинком ножа в обличчя, але не довів свій умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 до кінця з причин, що не залежали від його волі - потерпілий ОСОБА_9 чинив активний опір та йому була надана своєчасна медична допомога.
Крім того, ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілому                ОСОБА_9 , способом поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 . Допустивши зіткнення з деревом пошкодив автомобіль, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 93 985 грн 82 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 7 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої та апеляційної інстанції.
Захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив право потерпілого на безпосередню участь у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.
Захисник зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невмотивованість висновків суду апеляційної інстанції. Вважає, що судом апеляційної інстанції не наведено мотиви визнання необґрунтованими доводів апеляційної скарги та не надано відповіді на всі доводи апеляційної скарги, зокрема, що судом не було вирішено клопотання про визнання доказу недопустимим.
Вказує на невідкриття стороні захисту матеріалів стороною обвинувачення відповідно до положень ст. 290 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою та просила відмовити у її задоволенні. 
Захисник ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Доводи захисника, викладені у касаційні скарзі щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на положення ст. 433 КПК, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, й не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення права потерпілого на участь у суді апеляційної інстанції є безпідставними.
Стаття 56 КПК передбачає право потерпілого брати участь у судовому провадженні, а також його право мати представника. 
Відповідно ч. 1 ст. 135 КПК, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. 
Суд апеляційної інстанції належним чином повідомив потерпілого та його представника про дату та час розгляду апеляційної скарги.
На підставі ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. 
Твердження захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог             ч. 3 ст. 404 КПК щодо повторного дослідження доказів не ґрунтуються на вимогах закону. Такий обов`язок на суд апеляційної інстанції законодавцем не покладається безумовно, а лише за наявності відповідних підстав, яких судом апеляційної інстанції у даному випадку встановлено не було. Суд апеляційної інстанції не надав іншу, ніж суд першої інстанції, оцінку доказам.
Доводи касаційної скарги захисника про невідкриття стороні захисту матеріалів стороною обвинувачення відповідно до положень ст. 290 КПК є безпідставними.
Згідно ч. 9 ст. 290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
За матеріалами справи встановлено, що сторона захисту письмово підтвердила отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно до ст. 293 КПК (арк. 18 т. 1).
Про порушення вимог ст. 290 КПК захисник не заявляв у судах першої та апеляційної інстанцій.
Перевіряючи доводи касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ОСОБА_8 , колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК і погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених           ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК за фактичних обставин, викладених у вироку, які підтверджені в судовому засіданні належними, допустимими та достатніми доказами.
Судом апеляційної інстанції належним чином проведена перевірка доводів захисника щодо недопустимості як доказу протоколу огляду автомобіля               від 24 вересня 2016 року.  
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, визнав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а правову кваліфікацію його дій – правильною.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 374, 418 КПК.
Істотних порушень норм права, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, з наведених у скарзі підстав, при розгляді справи в суді касаційної інстанції не встановлено. Тому колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 вересня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 7 травня 2019 року залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                  ОСОБА_3