ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004536 пров. № 857/13329/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,
за участю позивача                                                             ОСОБА_1 ,                    
за участю представника відповідача                                        Ковальчука С.І.,          

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, прийняте суддею Сподарик Н.І. о 13 годині 56 хвилині у місті Львові, повний текст складений 11.11.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України   про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- 

                                                        встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнати протиправними дій комісії з розгляду рапортів військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 щодо не скерування на подальший розгляд командиру в/ч НОМЕР_1 рапорту з клопотанням про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік; скасування рішення про відмову ОСОБА_1 в отриманні матеріальної допомоги згідно протоколу №7 від 08.07.2019 року не маючи на це повноважень; визнання дії командування військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у зв`язку з важким станом здоров`я ОСОБА_1 та захворювань членів сім`ї; зобов`язання комісії з розгляду рапортів військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути документи ОСОБА_1 , щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно його рапорту від 27.03.2019 року з врахуванням обставин наведених позивачем у позовній заяві та вчинити дії щодо надання пропозиції командиру військової частини НОМЕР_1 щодо включення майора ОСОБА_1 до наказу на першочергову виплату матеріальної допомоги згідно рапорту від 27.03.2019 року зареєстрованого за вх. №1954 від 28.03.2019 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, згідно вимог розділу 24 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року, № 260 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197 в розмірі місячного грошового забезпечення позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року задоволено частково позов. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено обставин, які б виключали виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та не наведено переконливих доводів відповідачем щодо правомірності надання переваги іншим військовослужбовцям   Військової частини НОМЕР_1 та обмеження у цьому праві позивача.
Маються покликання на рішення Європейського суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Військова частини НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги проаналізовано норми Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, наказ Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 та зроблено висновок, що така допомога виплачується в межах доведених граничних обсягів видатків на отримання асигнувань на її виплату з урахуванням конкретних обставин, які командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції.
Військовою частиною відмовлено позивачу у виплаті матеріальної допомоги, оскільки зазначені позивачем підстави для її виплати порівняно з підставами військовослужбовців, яким таку виплачено, є менш значимими. 
Суд у спірних правовідносин має перевірити відповідність дій відповідача нормам законодавства, однак, не в праві підміняти такий орган (покликання на постанову Верховного Суду від 27.09.2019 року у справі №813/2988/17).
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу покликається на те, що відповідачем не наведено підстав для відмови у матеріальній допомозі, причому, на рахунку військової частини знаходилось 2 682 330 грн. та із 105 рапортів військовослужбовців задоволено 43 на суму 415 554 грн. Вважає доводи апелянта необґрунтованими.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 призваний по мобілізації 23.03.2014 року, учасник бойових дій, потерпілий від Чорнобильської катастрофи, військовослужбовець запасу з 01.08.2019 року, старший льотчик ланки військової частини НОМЕР_1 до 01.08.2019 року м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області.
Рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік подав 27.03.2019 року та зареєстрував за вх. № 1954 від 28.03.2019 року (а.с.12).
До рапорту долучена копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3714 від 27.03.2019 року видана ОСОБА_1 ;  копія довідки військово-лікарської комісії №463/1 від 26.03.2019 року . 
Даний рапорт розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 10.04.2019 року, про що свідчить протокол засідання комісії № 3. На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 55 було включено лише 16 військовослужбовців.
18.06.2019 року позивач повторно подав рапорт за вх. № 3887 від 19.06.2019 року на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік. До рапорту долучив: довідку, видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 569 від 18.06.2019 року про хворобливий стан сина ОСОБА_2 ; довідку видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 568 від 18.06.2019 року про те, що донька ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в СЦРЛ з діагнозом: кіста правого яєчника; довідку видану амбулаторією загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів № 570 від 18.06.2019  року про те, що теща  позивача ОСОБА_4 знаходиться на «Д» обліку; копію довідки видано СЦРЛ № 23 від 24.05.2019 року про звільнення від занять в період з 20.05.2019 року - 24.05.2019 року доньки ОСОБА_5 у зв`язку з діагнозом: кіста правого яєчника на -1 арк.; копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3714 від 27.03.2019 року видана ОСОБА_1 ; копія посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи на ім`я ОСОБА_3 Серія НОМЕР_2 від 03.02.2006 року; копія посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) на ім`я ОСОБА_6 Серія НОМЕР_3 від 23.03.2005 року; копія посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) на ім`я ОСОБА_1 Серія НОМЕР_4 від 25.02.1997 року. 
Даний рапорт повторно розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 27.06.2019 року (протокол засідання комісії № 6). На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 24 було включено лише 12 військовослужбовців.
01.07.2019 року позивачем подано третій рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2019 рік та зареєстрований за вх. № 4315 від 03.07.2019 року  з проханням в черговий раз розглянути рапорт у зв`язку з наданням до рапорту додаткової довідки про статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та незгодою з рішенням Комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги.
Даний рапорт втретє розглядався на засіданні комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги 08.07.2019 року (протокол засідання комісії №7). На підставі даного протоколу в наказ на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань  відповідач з 6  включив лише 1 військовослужбовця .

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  (далі Закон № 2011-ХІІ).
Частиною першою  статті 9 Закону № 2011-ХІІ  установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМ України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Міністерство оборони  України наказом «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року № 260  (далі Наказ № 260 від 07.06.2018 року) у Розділі ХХІV визначило порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме:
військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами;
військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися у встановленому порядку; 
військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули;
військовослужбовцям, які були призвані (прийняті) на військову службу та до призову (прийняття) працювали в бюджетних організаціях, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання за попереднім місцем роботи матеріальної допомоги, встановленої відповідними нормативно-правовими актами України за рік, в якому вони були призвані (прийняті).
військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за місцем відрядження (прикомандирування) за рік, в якому вони прибули.

Відповідно до п. 7  Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 року № 260  розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.
Випускникам військових навчальних закладів із числа осіб, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, і військовослужбовців строкової військової служби в році закінчення військових навчальних закладів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається у військових частинах, до яких вони направлені для подальшого проходження служби, після вступу до виконання обов`язків за посадами, на які вони призначені.
Згідно п. 9 Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 року  № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу   вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 30 від 25.01.2019 року «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019» накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.
Відтак, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_5 тричі з рапортами про видачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 27.03.2019 року, 18.06.2019 року та 01.07.2019 року з доданими до них довідками про стан здоров`я членів його сім`ї та стан здоров`я самого  військовослужбовця (а.с.12-14).
Подані рапорти позивача розглядалися на засіданнях комісії, про що свідчать протоколи комісій з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги (а.с.29-32).
Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що  позивач звертався до відповідача з рапортами про надання матеріальної допомоги, які не були належним чином розглянуті, жодної належної відповіді, зокрема, наказу командира (начальника) позивачу надано не було, що не спростовується доводами апеляційної скарги, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 є неправомірними, в зв`язку з чим необхідним є зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.
Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.07.2019 року у справі №808/115/17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме, подав за підпорядкуванням рапорти від 27.03.2019 року, 18.06.2019 року та 01.07.2019 року з доданими до них довідками про стан здоров`я членів його сім`ї та стан здоров`я самого  військовослужбовця, а також відповідав вимогам, що ставились в умову її отримання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №824/166/15-а.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок,      вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії» №59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Будченко проти України» від 24.04.2014, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).
Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань.
З приводу покликання апелянта на те, що командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції, колегія суддів зазначає наступне.
Під поняттям «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у визначених законом межах адміністративний орган вправі на власний розсуд обирати один з кількох варіантів правомірного рішення. Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 року у справі № 623/1711/17сформулювала правовий висновок про те, що під поняттям «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії та, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. 
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо виплати   ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.004536 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 18.02.2020 року.