ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 лютого 2020 року           справа №200/12639/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                      Гайдара А.В.
                                          Міронової Г.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя – Смагар С.В.) від 18 листопада 2019 року (повний текст складено 18 листопада 2019 року ) у справі №200/12639/19-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання  протиправним рішення Міністерства оборони України у формі пункту 26 з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 82 від 21 червня 2019 року, скасування пункту 26 з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 82 від 21 червня 2019 року, зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого Постановою КМУ 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в задоволені адміністративного позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що в порушення вимог п.4 ст.78 КАС України судом першої інстанції не були враховані обставини, встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 200/13288/18-а. Пункт 26 з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №82 від 21.06.2019 року суперечить висновкам суду, викладених у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/13288/18-а від 25.02.2019 року. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що він не надав документу про обставини поранення. Однак, документ про обставини поранення було надано у формі рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/13288/18-а від 25.02.2019 року. Зазначеним рішенням було встановлено, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов”язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Дана обставина виключає можливість отримання поранень з інших підстав та за інших обставин, ніж ті що зазначені у рішенні суду. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що інвалідність встановлена 01.08.2017 року, що прямо суперечить фактам встановленим Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/13288/18-а, оскільки у рішенні зазначено, що він мав довідку МСЕК у 2015 році та був визнаний особою з інвалідність ІІІ групи. Позивач вважає, що оскільки йому встановлена ІІІ інвалідність внаслідок поранення, то до нього не може застосовуватися 3 місячні обмеження строку. На думку позивача, рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням п.6 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підлягає скасуванню.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 16 лютого 1999 року. позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2019 року позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів – осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідно до довідки до акту первинного огляду медико-соціальною комісією серії 10 ААВ №519952 від 16.07.2015р. позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на строк до 01.08.2017р..
Згідно довідки від 12.07.2017 року серія АВ №0719242 позивачу повторно  встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на строк до 01.08.2019р.
Відповідно до довідки до акту первинного огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААБ №300887 від 13.02.2019р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 08.02.2019р. внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безстроково.
На підставі заяви позивача від 15 квітня 2013 року спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи було складено висновок від 15 квітня 2013 року № 612/Ж, згідно якого описані пошкодження є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та кульового поранення та  могли бути спричинені у зазначений строк - 1985 році. При цьому, як вбачається із зазначеного висновку, обставини справи (про перебування позивача у 1985 році під час проходження військової служби в Республіці Афганістан та отримання ним осколкового поранення голови та тулубу) були встановлені зі слів позивача.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарьскої комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №1006 від 23 квітня 2013 року) отримані позивачем поранення (травми) були пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.
Довідкою Іллічівсько-Володарського об`єднаного військового комісаріату від 4 липня 2013 року №160 підтверджено, що позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських з`єднаннях) з 28 лютого 1985 року по 7 серпня 1986 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року                           № 200/13288/18-а (набрало законної сили 28 березня 2019 року) визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного військового комісаріату, яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та зобов`язано Донецький обласний військовий комісаріат в 15-ти денний строк надати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплати одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 червня 2019 року № 82 відповідачем вирішено відмовити позивачеві в призначенні одноразової грошової допомоги. 
Зі змісту зазначеного витягу вбачається, що підставами відмови було встановлення позивачу інвалідності понад 3-місячний термін та не подання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травм, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у справі є наявність правових підстав для призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статею 41 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин) визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІ).
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). 
Згідно пункту 6 статті 16-3 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
У пункті 9 цієї статті встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975 (далі - Порядок N 975).
Пунктом 2 наведеної постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255); -допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
У відповідності до п.3 Порядку N 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: -у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці МСЕК при первинному встановленні інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на цей момент.
Згідно довідки МСЕК Серії 10 ААВ №495298 від 08.07.2013 року, первинно позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 21.06.2013 року.
На момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, статтею 16 Закону № 2011-ХІІ було визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.  
У відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Пунктом 11 Порядку N 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
В матеріалах справи відсутні докази надання позивачем документу щодо причин та обставин одержання поранення. 
Суд зазначає, що вирішуючи питання щодо необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та щодо обов`язку доведення причин та обставин поранення суд керується правовою позицією Верховного Суду, викладеній у рішенні Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року по справі № 822/220/18 (провадження К/9901/5878/18).
У зазначеному рішенні Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі відступив від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні пункту 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі №  295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі № 293/342/17, та вважає за необхідне, у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі № 265/7930/16-а та сформулювано наступний правовий висновок: «Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.».
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскільки група інвалідності позивачеві вперше встановлена 21.06.2013 року, то відсутні правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Посилання позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року у справі№805/1504/18-а, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки ним не було встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
У даному рішенні судом, зокрема, зазначено, що «прийняття остаточного рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги при отриманні висновку уповноваженого органу та документів заявника належить до виключної компетенції Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.».
Долучені позивачем до матеріалів справи постанови Верховного суду України не є тотожними справами, оскільки група інвалідності у заявників вперше була встановлена зовсім в інші періоди, а тому колегією суддів не прийняті до уваги. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі №200/12639/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі №200/12639/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 04 лютого 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 04 лютого 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                             Г.М. Міронова