Номер провадження: 33/813/166/20
Номер справи місцевого суду: 522/18698/19 
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2020 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,
       секретаря – Чепрас А.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
встановив:
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді попередження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 384,20 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 17.10.2019 не виконав обов`язки щодо виховання дитини, що виразилося в тому, що 17.10.2019 приблизно о 18:25, його малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без дозволу дорослих пішов у невідомому напрямку з пр. Гагаріна, 6, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив залучити у якості свідка у справі та допитати ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати постанову, провадження у справі закрити.
В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що його син ОСОБА_2 після закінчення уроків мав вийти з будівлі школи до бабусі, проте так не зробив. Після чого ОСОБА_1 звернувся до поліції, оскільки син на телефонний зв`язок не виходив, а потім поїхав до школи, де знайшов його на спортивному майданчику. Далі приїхав до відділу поліції з метою повідомлення про те, що знайшов сина, але співробітником було складено протокол про адміністративне правопорушення, з яким він був не згоден. Таким чином, сам факт звернення в поліцію за тел. «102» задля виконання своїх обов`язків, необхідних для забезпечення безпеки малолітнього сина з відповідною заявою, став підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП. ОСОБА_1 не ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина, про що свідчить дзвінок у поліцію, адже скаржник був необізнаний про місце перебування свого сина. Після дзвінка до поліції з повідомленням про подію, представниками поліції не було вчинено жодних дій реагування на заяву, а протокол був складений вже після того, як дитина була знайдена та ОСОБА_1 сам поїхав до відділу поліції. В протоколі не вказано як саме ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Просив суд допитати свідка ОСОБА_3 , яка є бабусею дитини. Скаржник також зазначив, що стосовно малолітнього чи ним особисто не було вчинено будь-якого правопорушення. Також у ч. 1 ст. 184 КУпАП йдеться про те, що відповідальність передбачена за ухилення від виховання саме неповнолітніх дітей, а ОСОБА_2 , 2009 року народження, є малолітньою дитиною.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та постанови судді, 17.10.2019 біля 18:25 малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу дорослих пішов у невідомому напрямку з пр. Гагаріна, 6, тим самим батько ОСОБА_1 не виконує обов`язки по вихованню дитини, що було кваліфіковано за ч.1 ст.184 КУпАП.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.184 КУпАП, адміністративна відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, настає виключно за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом вказаного вище правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які, зокрема, регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.
Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно з ч.1 ст.184 КУпАП (зокрема, про обов`язки, які щодо дітей повинні виконувати батьки, йдеться в ст.ст.150 і 180 СК України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Зі змісту положень ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Вказаний перелік обов`язків є вичерпним.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, як при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, так при розгляді його в суді першої інстанції була неправильно застосована норма матеріального права (ч.1 ст.184 КУпАП), оскільки не було конкретизовано, у який спосіб ОСОБА_1 ухилився від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків.
Крім того, в судовому засіданні при апеляційному розгляді справи було встановлено, що до відділу Шевченківського ВП до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 17.10.2019 поступив дзвінок від ОСОБА_1 про те, що о 18:14 зник його син ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 .
Працівниками поліції 17.10.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що 17.10.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу дорослих пішов у невідомому напрямку з пр. Гагаріна, 6. Тим самим батько ОСОБА_1 не виконує обов`язки по вихованню дитини. В протоколі ОСОБА_1 зазначив, що не скоював жодного правопорушення, з протоколом не згодний.
В письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що 17.10.2019 йому зателефонувала теща та повідомила, що між нею та її онуком ОСОБА_2 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 втік в невідомому напрямку в сторону пр. Шевченка, після чого він зателефонував матері та повідомив, що хоче з нею зустрітись біля ліцею. ОСОБА_1 під`їхав до ліцею де разом з дружиною зустріли сина, який до них підійшов та попросив пробачення, після чого вони поїхали додому.
Натомість самі по собі вищезазначені обставини не можуть бути достатніми підставами для висновку про те, що ОСОБА_1 ухиляється чи не виконує покладені на нього обов`язки по вихованню дитини. В протоколі не визначені фактичні підстави, які дозволяють встановити, які дії складають склад адміністративного правопорушення, суд з власної ініціативи формулювати склад правопорушення не повинен, що відповідає практиці рішень Європейського суду. 
Таким чином, суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, визначив його винуватість доведеною помилково, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.
На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.
З огляду на наведене щодо недотримання судом першої інстанції положень ст. 245 КУпАП та обґрунтованості доводів апеляційної скарги, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 247, 268, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року скасувати. 
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                Є.С.Сєвєрова