КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  759/8357/19   Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук  Л. М.
апеляційне провадження №: 22-ц/824/794/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.
 
16 січня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                  Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 , на його користь, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня проживання дитини з батьком, а саме з 24.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження дитиною навчання у вищому навчальному закладі до досягнення ОСОБА_3 21 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 08.08.2003 року по 29.01.2013 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
Під час шлюбу народився син - ОСОБА_3 , 2005 року народження.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_1 з 29.01.2018 року.
Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 , перебуває у декретній відпусті по догляду за дитиною, однак має дохід від виробництва та продажу товарів для дітей, що підтверджується записами та рекламою з соціальних мереж.
В добровільному порядку ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 відмовляється.
ОСОБА_1 вважає, що аліменти повинні бути визначені в твердій грошові сумі у розмірі 3 000 грн. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1059,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 16.10.2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. Порушення норм матеріального та процесуального права.
Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не врахував стан здоров`я  та матеріальне становище платника аліментів.
Не надав належної оцінки доказам позивача про наявність постійного доходу відповідача ОСОБА_2 , а саме підприємницької діяльності на он-лайн інтернет-ресурсах.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було мотивовано і не надано оцінку кожного наданого ОСОБА_1 доказу. 
Апелянт зазначив, що ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 24.04.2018 року.
З червня 2018 року тривали судові процеси з приводу визначення місця проживання ОСОБА_3 , що позбавило можливості ОСОБА_1 звернутись в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.  
ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 в телефонному режимі з проханням про сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 , проте, всі звернення ігнорувались та залишались без відповіді.
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2003 року по 29.01.2013 року (а.с.3-5,14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.14).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини, задоволено. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-18).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Південний відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області про припинення стягнення аліментів, задоволено. Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частини сіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2012 року та до повноліття дитини, які стягуються на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2012 року у цивільній справі № 2608/3469/12 (а.с.11-13).
Згідно довідки № 77 від 18.05.2018 року, виданої ТОВ «ЖК «Молодіжне містечко» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.04.2018 року разом з батьком ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до Довідки № 46/2019 від 09.09.2019 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Елеганс Україна» з 21.11.2011 року на посаді Фахівець з інформаційних технологій.
За період з 01.04.2018 р. по 31.08.2019 р. доходу не мала. 
З 10.10.2017 р. і по теперішній час ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років (а.с. 45).
На утриманні ОСОБА_2 також знаходиться двоє малолітніх дітей - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 (а.с.43-44).
Відповідно до Повідомлення Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 3150 від 05.08.2014 року внесено запис № 20720060002021066 від 04.08.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (а.с. 46).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявлені вимоги щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. аліментів щомісячно на утримання дитини.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеній нормі процесуального закону. 
Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривень, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривні, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Відповідно до  ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню щомісячно аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1059,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем в обґрунтування заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час не було надано належних і обґрунтованих доказів відповідно до вимог закону.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення вимог позивача в частині стягнення аліментів на дитину на період навчання у вищому навчальному закладі, і до досягнення дитиною 21 року.
Матеріали справи не містять належних доказів навчання дитини ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі на час звернення з даним позовом до суду.
Відповідно до Довідки № 46/2019 від 09.09.2019 року ОСОБА_2 10.10.2017 р. і по теперішній час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягненню нею трьох років. 
Доходу за період з 01.04.2018 р. по 31.08.2019 р. не має. 
На утриманні відповідача ОСОБА_2 знаходиться двоє малолітніх дітей - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 .
Відповідно до Повідомлення Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.08.2014 року підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця ОСОБА_2 припинено.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів, вірно визначив та призначив розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав суду доказі того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати згідно з ч. 2 ст. 191 СК України. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано стан здоров`я  та матеріальне становище платника аліментів. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на даний час доходів не має, припинила свою підприємницьку діяльність у 2014 році, має на утриманні неповнолітніх дітей та знаходиться у відпустці по доглядом за дитиною до трьох років. 
Апелянт не довів тих обставин, що фотокартки з інтернет-ресурсу пов'язані з ОСОБА_2 і є доказом отримання нею доходів.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта стосовно невмотивованості рішення суду першої інстанції та відсутності оцінки кожного наданого ОСОБА_1 доказу. 
Колегія суддів також вважає не достатніми доводи ОСОБА_1 про те, що  звертався до ОСОБА_2 в телефонному режимі з проханням про сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 . Дані доводи не підтверджуються жодними доказами.
У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
ОСОБА_1 не подав до суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження обставин звернення до ОСОБА_2 про сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 до подання позовної заяви 06.05.2019 року, відповідних клопотань про витребування таких доказів не заявляв.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                                             Д.Р. Гаращенко

 Судді                                                                                                       Т.О. Невідома

                                                                                                                     А.А. Пікуль