Ухвала
іменем України 
17 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 663/2220/19
провадження № 51-775 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Херсонського апеляційного суду від 09 січня 2020 року,
встановив:
За вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року  ОСОБА_4 , засуджено за частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, частиною 2 статті 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 цього Кодексу.
Розглядаючи апеляційну скарги прокурора суд апеляційної інстанції 09 січня 2020 року постановив свій вирок, яким вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2019 року скасував в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. ОСОБА_4 призначив покарання за частиною 2 статті 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за частиною 2        статті 310 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вироку апеляційного суду шляхом застосування до його підзахисного положень статті 75 КК. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. 
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 розглядалося у порядку частини 3 статті 349 КПК.
Відповідно до положень статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Також, згідно цієї статті, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі захисник, вказуючи на порушення частини 3 статті 349 КПК, посилається на неправильне встановлення фактичних обставин кримінального провадження, однак не конкретизує, які права засудженого було порушено та чи в повному обсязі йому було роз`яснено наслідки щодо застосування такої норми процесуального закону та подальше право оскаржити обставини, які ніким не  оспорюються, з підстав недоцільності дослідження доказів щодо цих обставин.
До того ж, вимоги захисника стосуються вироку суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що він також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.  
Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК захисник не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        

постановив:
 
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Херсонського апеляційного суду               від 09 січня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3