УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/14855/19
Провадження № 22-ц/4820/102/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.
за участю учасників справи: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 
розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2019 року (суддя Палінчак О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на навчання дитини,

в с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що шлюб між сторонами розірвано 8 травня 2008 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У 2016 році донька вступила до Хмельницького політехнічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» на спеціальність інженерія програмного забезпечення, а у 2018 році - до Хмельницького національного університету на денну форму навчання за спеціальністю «Дизайн», що підтверджується договором №112554 про надання освітніх послуг від 26 липня 2018 року. 
Позивач зазначала, що самостійно несе витрати по оплаті навчання доньки і загальна вартість додаткових витрат складає 14 550 грн.
У добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину. 
У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 14 550 грн. на навчання дитини, а також судові витрати, в тому числі, на правову допомогу.
У жовтні 2019 року позивач позовні вимоги зменшила до 12 537,82 грн. у зв`язку з урахуванням податкової пільги.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_5 , в сумі 12537,82 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. на користь держави.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на навчання доньки, ОСОБА_5 , в сумі 3000 грн.
Вважає вказане рішення незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що станом на сьогодні матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати додаткові витрати на дитину в тому розмірі, в якому просить позивач. Так, заробітна плата відповідача складає без урахування податків та відрахувань 4180 грн., з них 752,40 грн. утримуються як прибутковий податок. Фактично ж відповідач отримує 3427,60 грн., а з них стягується 500 грн. щомісячно в якості аліментів на утримання доньки. Крім того, з цих коштів відповідач утримує своїх непрацездатних батьків, які є інвалідами, не працюють та є важкохворими, періодично лікуються як амбулаторно, так і стаціонарно. Крім того, батькам відповідача потрібен догляд та допомога у виконанні елементарних побутових завдань, що обмежує відповідача у можливості додаткового заробітку, про приховування якого стверджує позивач. Відтак, після усіх витрат у відповідача залишаються кошти, розмір яких є меншим від розміру прожиткового мінімуму.
Крім того, відповідач також несе витрати по комунальних платежах та в нього є нова сім`я, яку також потрібно забезпечувати.
Також за доводами апеляційної скарги після оплати навчання позивач набула право на податкову знижку в розмірі 18%, у зв`язку з чим подала заяву про зменшення позовних вимог. Проте, позивачем не було надано жодних підтверджуючих довідок про нарахування та суму податкової знижки. Відповідачем самостійно було направлено запит до податкових та пенсійних органів з метою отримання інформації про те, яку податкову знижку ОСОБА_1 отримала та який розмір заробітної плати отримувала. Проте, суд першої інстанції не зважив на доводи відповідача та не дослідив вказані обставини та передчасно ухвалив оскаржуване рішення.
Як зазначає апелянт, він ні в якому разі не відмовляється від надання матеріальної допомоги дочці, а навпаки погоджується, що розмір стягуваних додаткових витрат має бути відповідним чинному законодавству та з врахуванням матеріального стану відповідача. У зв`язку з цим він не заперечує щодо стягнення з нього 3000 грн. витрат на навчання.
Судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаним доказам.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2019 року залишити без змін як законне.
Зазначає, що відповідач працює на посаді зубного техніка, здорова, молода людина. Жодних допустимих доказів витрат відповідач не надав. Дітей у другому шлюбі відповідач не має, а дружина займається бізнесом. 
ОСОБА_1 зазначає, що безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи є твердження апелянта, що його батьки не працюють. Твердження представника відповідача, який не є лікарем, про прогресуючий стан хвороби батьків та неможливість обслуговувати себе є його домислами, і такі висновки не ґрунтуються на медичних документах.
Стосовно податкової знижки позивач зазначає, що на картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона отримує заробітну плату та податкову пільгу-повернення певної суми за оплату навчання дитини. На думку позивача відповідач самостійно розрахував суму податкової пільги, ні запиту, ні клопотання про витребування доказів ні відповідач, ні його представник не надавали.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 6). Шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а. с. 7).
Відповідно до копії чеків, неповнолітня донька сторін навчалась в Хмельницькому політехнічного коледжу Національного університету «Львівська політехніка» на спеціальність інженерія програмного забезпечення, а в 2018 році вступила до Хмельницького національного університету на денну форму навчання за спеціальністю «Дизайн», що підтверджується договором №112554 про надання освітніх послуг від 26 липня 2018 року, внаслідок чого позивач понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку з навчанням (а. с. 9-31).
З довідки про доходи ОСОБА_3 від 4 липня 2019 року вбачається, що останній працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді зубного техніка та з січня по червень 2019 року нараховано заробітної плати у розмірі 25080 грн. (а. с. 45). 
Також встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання до закінчення нею терміну навчання до 30 червня 2022 року в розмірі 500 грн. із заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 1 квітня 2019 року (а. с. 46).
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 8 грудня 2011 року уклав шлюб з ОСОБА_7 (а. с. 47). Інформація про наявність дітей у цьому шлюбі в матеріалах справи відсутня.
Мати відповідача, ОСОБА_8 , інвалід третьої групи загального захворювання, батько, ОСОБА_9 , інвалід другої групи загального захворювання (а. с. 48, 49).
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку з її навчанням, половину з яких має оплатити відповідач.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Відповідно до  ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
З цього приводу, у постанові Верховного Суду України №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. 
При цьому, суд враховує, що наведене вище положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину - вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається, у даному конкретному випадку, залежно від фактично понесених витрат на дитину. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в таких витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів, відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь - якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі. Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Посилання апелянта на те, що станом на сьогодні матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати додаткові витрати на дитину в тому розмірі, в якому просить позивач, що заробітна плата відповідача складає без урахування податків та відрахувань 4180 грн., з яких утримується прибутковий податок, та стягується 500 грн. щомісячно в якості аліментів на утримання доньки, утримуються батьки-інваліди, які не працюють та є важкохворими, періодично лікуються, є безпідставним та не є підставою для скасування судового рішення з огляду на те, що відповідач - молода, здорова, працездатна людина, і несе обов`язок перед власною дитиною оплачувати витрати на її навчання.
Доводи апелянта про те, що його батькам потрібен догляд та допомога, що обмежує відповідача у можливості додаткового заробітку, про приховування якого стверджує позивач, і що відповідач також несе витрати по комунальних платежах і в нього є нова сім`я, яку також потрібно забезпечувати не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Батьки є пенсіонерами і отримують пенсію, доказів протипоказань дружині займатись працею до суду не надано. Відсутні також докази наявності інших неповнолітніх дітей у відповідача. 
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом податкової знижки є необґрунтованими. 
Твердження ОСОБА_3 про те, що він не заперечує щодо стягнення з нього 3000 грн. витрат на навчання, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а також не містять обґрунтування цієї суми. 
Ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 7 лютого 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк