Номер провадження: 22-ц/813/3885/20 
Номер справи місцевого суду: 522/13948/19
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, ОСОБА_2 про зобов`язання внести зміни в актовий запис, 

                                         В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила зобов`язати Приморський районний у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести змінити в актовий запис № 1408 по-батькові позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».
В обґрунтування позову, позивач зазначала, що її біологічним батьком є ОСОБА_5 . В 2003 році її мати розлучилася з батьком та створила нову сім`ю з ОСОБА_2 . Відчим замінив її батька, який про неї ніколи не піклувався. Він виховував її, навчав, повністю забезпечував їх родину. В 2019 році вона змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , а зараз має намір змінити і по-батькові, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що розгляд даної справи має здійснюватись за правилами цивільного судочинства, а тому судом першої інстанції порушено вимоги ЦПК України та безпідставно відмовлено у відкритті провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явилися до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відмовляючи у відкритті провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим, а тому має здійснюватись в порядку адміністративного судочинства.
В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. п.2 ст.4  КАС України публічно-правовий спір – це спір, у якому: 
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 
- або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; 
- або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ст..19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:
1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;
2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;
3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;
4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 ч.1 статті 19 КАС України).
 Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до ч. 1 ст..19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Таким чином, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону).
Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
Відповідно до ст..147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. У разі, якщо батько змінив своє ім`я, по батькові дитини не змінюється автоматично. Порядок вимагає подання окремих заявлених документів до уповноважених органів. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, може не змінювати по батькові у випадку зміни батьком свого імені, оскільки законодавство передбачає отримання обов`язкової згоди дитини. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на зміну свого по батькові лише у двох випадках: зміна батьком свого власного імені; виключення відомостей про нього, як батька дитини з актового запису про її народження (ст..295 ч.3 ЦПК). 
Відповідно листа Приморського районного у м.Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 18.07.2019 року № 49/19-117 заявниці роз`яснено процедуру та підстави зміни по батькові наведені судом вище та рекомендовано звернутися до суду.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. 
У постанові від 3 жовтня 2017 року в справі № 21-5607 а 15 про визнання незаконною відмови змінити по батькові та зобов`язання відповідача провести реєстрацію зміни відповідного актового запису цивільного стану Верховний Суд України дійшов висновку, що спір стосовно відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, і на нього поширюється юрисдикція адміністративного суду.
Проте, в даному випадку позивач не оскаржувала відмову органу РАЦС внести зміни до актового запису та не просила визнати неправомірними дії відповідача з-приводу відмови, оскільки вважає відмову органу РАЦС такою, що відповідає законодавству в частині відсутності у РАЦС відповідних повноважень за наведених обставин внести зміни по-батькові, і тому відсутні підстави вважати, що даний спір є публічно-правовим. Предметом позову у цій справі є зобов`язання органу РАЦС внести відповідні зміни в актовий запис з підстав, наведених позивачем, які виходять за повноваження РАЦС, які надані даному органу законодавством відносно зміни по-батькові, а тому в даному випадку, суд повинен надати оцінку тим обставинам, з підстав яких позивач намагається внести зміни до актового запису.
Такі висновки узгоджуються з висновками Великої палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 425/2737/17.
Крім того, внесення змін до актового запису регулюється положеннями ЦК України, СК України та іншими законодавчими актами, та не відноситься до компетенції адміністративних судів.
З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір та вважає, що позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду, у зв”язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ч.1 п.6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.02.2020 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе 

Судді:         О.В. Князюк

                                                               А.П.Заїкін