УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12776/19 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б.,
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/12776/19 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності шляхом виділення майна в натурі, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1   -   ОСОБА_3 , на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , шляхом виділу йому у власність в натурі квартири АДРЕСА_2 , яка складається з наступних приміщень: коридору 2-1 площею 4,0 кв.м.; кухні 2-2 площею 9,8 кв.м.; кімнати 2-3 площею 15,4 кв.м.; кімнати 2-4 площею 12,8 кв.м.; кімнати 2-5 площею 9,0 кв.м.; кімнати 2-6 площею 19,0 кв.м., загальною площею 70,0 кв.м. Також просив виділити йому в натурі сарай літ. «Б». альтанку літ «В», погріб літ. «Пг», гараж літ. «Г» та Ѕ частину огорожі.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 21 березня 1984 року після смерті їхнього батька, йому та ОСОБА_2 належить по Ѕ частці вказаного житлового будинку. 
У 1979 році до цього житлового будинку була здійснена прибудова літ. «А1», яка складається: з коридору 2-1 площею 4,0 кв.м.; кухні 2-2 площею 9,8 кв.м.; кімнати 2-3 площею 15,4 кв.м.; кімнати 2-4 площею 12,8 кв.м. Дана прибудова не прийнята в експлуатацію.
Позивач також вказує, що рішенням виконкому Житомирської міської ради від 13 жовтня 2004 року за №606 йому надано дозвіл на розробку архітектурно-планувальних завдань, видачу технічних умов, а також прийняття в експлуатацію зазначеної прибудови.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 липня 2011 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним вказаного рішення органу місцевого самоврядування. Розглядаючи зазначену справу, судом було наголошено на можливості визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.
ОСОБА_1 також вказує, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року вказаний житловий будинок був поділений в натурі. При цьому, прибудови 2-1,2-2,2-3,2-4 не були враховані при поділі. На даний час рішення виконане та проведені необхідні роботи для ізоляції окремих виділених співвласникам частин будинковолодіння.
В подальшому рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 липня 2016 року був встановлений порядок користування земельною ділянкою, яка призначена для обслуговування вказаного житлового будинку.
Позивач пояснює, що фактично у його користуванні перебуває квартира АДРЕСА_2 , яка складається із: коридору 2-1 площею 4,0 кв.м.; кухні 2-2 площею 9,8 кв.м.; кімнати 2-3 площею 15,4 кв.м.; кімнати 2-4 площею 12,8 кв.м.; кімнати 2-5 площею 9,0 кв.м.; кімнати 2-6 площею 19,0 кв.м. Також він користується сараєм літ. «Б». альтанкою літ «В», погребом літ. «Пг», гаражем літ. «Г» та Ѕ частиною огорожі. Зазначені приміщення та господарські будівлі розміщені на належній йому земельній ділянці та відповідають будівельним нормам.
У відповідності на наказу Мінрегіонбуду №127 від 24 травня 2001 року зазначена прибудова не є самовільною, оскільки збудована до 1992 року.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Войдевич О.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.
Зокрема, зазначає, що коридор 2-1 площею 4,0 кв.м., кухня 2-2 площею 9,8 кв.м., кімната 2-3 площею 15,4 кв.м. та кімната 2-4 площею 12,8 кв.м., хоч і збудовані самовільно, проте беззаперечно належать йому.
Вказує, що між ним та ОСОБА_2 виникають конфлікти щодо користування житловим будинком, й саме з метою їх уникнення він змушений ставити питання про припинення спільної часткової власності та виділення йому в натурі квартири АДРЕСА_2 .
На підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року за ним зареєстроване право власності на 52/100 частини цього будинковолодіння, а за відповідачкою – 48/100 частин. Отже, виділивши в натурі кожному із співвласників певну частку, суд залишив житловий будинок у їх спільній частковій власності, оскільки в подальшому необхідно було вирішувати земельний спір.
Долучена до матеріалів справи довідка №353 від 17 вересня 2018 року свідчить про те, що прибудова до вказаного житлового будинку літ. «А1», не є об`єктом самовільного будівництва, оскільки збудована у 1979 році й на неї поширюється правило так званої «будівельної амністії». 
Таким чином, позивач вважає, що вся частина будинковолодіння, якою він користується ( квартира АДРЕСА_2 ), може бути виділена в натурі з припиненням права спільної часткової власності на спірний житловий будинок.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що він позбавлений можливості бути одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному житловому будинку й вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.
Звернення до державного реєстратора не сприяють вирішенню даного питання, оскільки необхідно надати рішення суду про припинення спільної часткової власності та виділ в натурі квартири АДРЕСА_2 із переліченням конкретних приміщень, з яких вона складається. 
Отже, припинення права власності на 52/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та виділ йому в натурі у власність квартири АДРЕСА_2 у цьому будинковолодінні сприятиме захисту його права власності на це нерухоме майно.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом , виданих Другою житомирською державною нотаріальною конторою 21 березня 1984 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність по Ѕ частині майна, що належало їхньому батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Спадкове майно складається з житлового будинку, а також господарських та побутових споруд , розташованих в АДРЕСА_1 .
       Матеріали справи також свідчать, що до зазначеного житлового будинку в 1979 році була здійснена самовільна прибудова «А-1», яка складається з коридору 2-1 площею 4,0 кв.м., кухні 2-2 площею 9,8 кв.м., кімнати 2-3 площею 15,4 кв.м., кімнати 2-4 площею 12,8 кв.м. 
Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 13 жовтня 2004 року за №606 був наданий дозвіл на розробку архітектурно-планувальних завдань та видачу технічних умов, а також прийняття вказаної самовільної прибудови в експлуатацію на ім`я ОСОБА_1 .
       Окрім того, на земельній ділянці, відведеній для обслуговування житлового будинку, самовільно збудовано гараж «Г» та альтанку «В».
       Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року вказаний житловий будинок поділено в натурі.
       Виділено ОСОБА_1 наступні приміщення та господарські споруди: сіни 1-3 площею 9 кв.м., кімнату 1-7 площею 19 кв.м., погріб літ. «Пг», сарай літ. «Б» та Ѕ частина огорожі, що становить 52/100 частини житлового будинку.
       Виділено в натурі ОСОБА_2 приміщення та господарські споруди: коридор 1-1 площею 3,9 кв.м., кладову 1-2 площею 6,1 кв.м., коридор 1-4 площею 4,1 кв.м., кухню 1-5 площею 5,6 кв.м., кімнату 1-6 площею 14,6 кв.м., вбиральню літ. «У» та Ѕ частину огорожі, що становить 48/100 частин житлового будинку.
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5970 грн. 50 коп. грошової компенсації за відступ від розміру належної їй частки.
       Зобов`язано сторін провести ремонтно-будівельні роботи, необхідні для ізоляції окремих виділених частин житлового будинку.
       Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 травня 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року в частині покладення на сторін обов`язку здійснити ремонтно-будівельні роботи скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.
       В подальшому за позивачем було зареєстроване право власності на 52/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 – 48/100 його частин.
       Окрім того, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 липня 2016 року між сторонами встановлено порядок користування земельною ділянкою, яка призначена для обслуговування вказаного житлового будинку.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надав суду довідку, видану приватною фірмою «ЮрЕкс» 17 вересня 2018 року про те, що у його фактичному користуванні перебуває квартира АДРЕСА_3 , яка складається з: коридору 2-1 площею 4,0 кв.м.; кухні 2-2 площею 9,8 кв.м.; кімнати 2-3 площею 15,4 кв.м.; кімнати 2-4 площею 12,8 кв.м.; кімнати 2-5 площею 9,0 кв.м.; кімнати 2-6 площею 19,0 кв.м., (загальною площею 70,0 кв.м.); сараю літ. «Б». альтанки літ «В», погреба літ. «Пг», гаража літ. «Г» та Ѕ частини огорожі.
Окрім того, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 також надано довідку, видану ПФ « ЮрЕкс» 17 вересня 2018 року, про те, що прибудова літ. «А1» ( а саме: коридор 2-1 площею 4,0 кв.м., кухня 2-2 площею 9,8 кв.м., кімната 2-3 площею 15,4 кв.м., кімната 2-4 площею 12,8 кв.м.), кімната 2-5 площею 9,0 кв.м., яка переобладнана із сін 1-3 житлового будинку літ. «А», альтанка літ. «В», гараж літ. «Г», які побудовані та переобладнані до 1992 року, не є самочинними згідно з наказом Мінрегіонбуду№127 від 24 травня 2001 року.
Отже, у фактичному користуванні позивача перебувають приміщення, виділені йому на підставі рішення суду, а також прибудова літ. «А1».
       Чинне законодавство передбачає можливість спрощеного порядку узаконення об`єктів самочинного будівництва, які зведені до 5 серпня 1992 року. Проте матеріали справи свідчать, що право власності позивача на прибудову літ. «А1» не було оформлене у відповідності до вимог законодавства. На даний час житловий будинок АДРЕСА_1 поділений між сторонами в натурі. При цьому, приміщення зазначеної самочинної прибудови не були враховані при поділі будинку. 
       Оскільки поділ будинку в натурі вже відбувся за рішенням суду, право спільної часткової власності сторін на цей житловий будинок припинилось.
       Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ,  -  ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2019 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: