ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 р.	Справа № 520/12255/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Старостіна В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.12.19 року по справі № 520/12255/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Управління Служби безпеки України в Харківській області               
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області,в якому просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Служби Безпеки України в Харківській області від 06 березня 2018 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 строком па 5 (п`ять) років.
Разом із позовною заявою позивачем надано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування якого зазначив, що 26 березня 2018 року під час спроби перетину державного кордону України у пункті пропуску "Гоптівка" Харківської області громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон 64№9955421 від 01.03.2018, проживаючий у м. Бєлгород, останньому відмовлено в такому перетині без повідомлення причин та підстав такої відмови, про що в паспорті зроблено відмітку "Заборонено в`їзд в Україну терміном на 5 (п`ять) років". Копія рішення про таку заборону громадянину ОСОБА_1 не надавалась. Про наявність такого рішення ОСОБА_1 дізнався лише 22.08.2019 від свого адвоката, який в свою чергу направляв відповідні адвокатські запити до Харківського прикордонного загону та Управління СБУ у Харківській області з метою з`ясування фактичних обставин такої відмови, на що надані відповідні відповіді.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду - залишено без задоволення. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про скасування постанови - залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала  суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому просить ухвалити рішення, яким ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 скасувати та передати справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час відмови ОСОБА_1 в перетині державного кордону України, дійсні причини такої відмови не повідомлялись, рішення про таку відмову не вручалось. Про такі причини позивачу стало відомо лише після безпосереднього ознайомлення з постановою Управління Служби безпеки України,тобто 28.08.2019.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.
Матеріалами справи встановлено, що 26 березня 2018 року під час спроби перетину державного кордону України у пункті пропуску "Гоптівка" Харківської області громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон 64№9955421 від 01.03.2018, проживаючий у м. Бєлгород, останньому відмовлено в такому перетині, про що в паспорті зроблено відмітку "Заборонено в`їзд в Україну терміном на 5 (п`ять) років".
Таким чином, саме відмову в перетині кордону позивач вважає порушенням свого права, про яке йому стало відомо 26.03.2018 і з цього дня обчислюється строк, з якого ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав.
Поважних та об`єктивних причин неможливості звернення до суду із оскарженням спірного рішення у встановлені законом строки позивачем не наведено.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що рішення від 26.03.2018 він не отримував, будь-які документи, що стосуються перетину кордону в цей та в інші дні ним не підписувалися, оскільки як встановлено із  паспорта громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон 64№9955421 від 01.03.2018, 26 березня 2018 року позивачу проставлено відмітку "Заборонено в`їзд в Україну терміном на 5 (п`ять) років" .
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що позивачем не надано до суду першої та апеляційної інстанції доказів наявності обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом. 
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач до суду із вказаним позовом звернувся з порушенням шести місячного строку звернення до суду встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, що викладена в ухвалі від 30 серпня 2006 року по справі "Каменівська проти України" Заява № 18941/04, у якій Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France, рішення від 29 липня 1998 року, п. 37).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючі пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.
До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі № 490/2300/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України,  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Доказів поважних та об`єктивних причин неможливості звернення до суду із оскарженням спірної постанови Управління Служби Безпеки України в Харківській області від 06 березня 2018 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 строком па 5 (п`ять) років у встановлені законом строки позивачем разом із заявою про поновлення строку звернення до суду не надано.
Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи те, що дотримання процесуальних строків є обов`язком сторін, то оцінюючи обставини, на які позивач посилається у позовній заяві, з урахуванням доданих до неї документі, пояснень позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем строк звернення до суду передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України пропущено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про залишення позовноїзаяви без розгляду.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі № 520/12255/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    В.В. Старостін   	
Повний текст постанови складено  24.02.2020 року