ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3592/20 Справа № 210/5503/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 210/5503/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2019 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 грудня 2019 року -,
ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бражник Д.С., звернувся до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначив, що 05.04.2019 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір про купівлі-продаж нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в реєстрі за № 3087 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А. У пункті 15 вищевказаного договору зазначено, що продавець має борги за комунальні платежі та зобов`язується їх сплатити самостійно не пізніше 10.04.2019 року. 
06.05.2019 року позивач звернувся до КП «Кривбасводоканал» із заявою про укладання договору надання житлово-комунальних послуг та відкриття нового особового рахунку на якому просив обліковувати заборгованість із моменту купівлі- продажу нерухомого майна, а саме починаючи з 05.04.2019 року.
На теперішній час договір з позивачем укладений, проте новий особовий рахунок не відкрито, натомість на минулому рахунку змінено прізвище власника квартири на ОСОБА_1 та виставлено борги минулого власника майна ОСОБА_2 на загальну суму 10146,90 грн.
Вказує, що Законодавством України не передбачено, що при переході права власності на житло від однієї фізичної особи до іншої, борги колишнього власника по сплаті за комунальні послуги переходять до нового, а отже просить суд захистити нового власника нерухомого майна, шляхом зобов`язання відповідача відкрити новий особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 та обліковувати на ньому заборгованість з моменту виникнення права власності на нерухоме майно, тобто з 05.04.2019 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано КП «Кривбасводоканал» не включати заборгованість до особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з надання послуг водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 10 146,90 грн., яка виникла з вини попередніх власників, а саме за період до 05.04.2019 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто в рахунок держави з КП «Кривбасводоканал» судовий збір у розмірі 384,20 грн.
В апеляційній скарзі КП «Кривбасводоканал»,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. 
Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано в чому саме полягає порушення цивільного права позивача та не встановлено факт оспорювання такого права у спосіб обраний позивачем. Наполягає на тому, що власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Саме по собі нарахування відповідачем заборгованості не встановлює для позивача будь-яких зобов`язань. Вимоги позивача є різновидом претензії до відповідача та не передбачено чинним законодавством України, як спосіб захисту.
Звертає увагу на те, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, наявність заборгованості по особовому рахунку на квартиру, що утворилась з вини попереднього власника, не порушує законних прав та інтересів нового власника.
Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що КП «Кривбасводоканал» не вважає позивача таким, що має заборгованість, більш того, 31.10.2019 року відповідачем подано до суду позовну заяву про стягнення спірної заборгованості з попереднього власника квартири, а саме з ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
       Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача  ОСОБА_1  – адвоката Бражника Д.С., який заперечував протидоводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наявності порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , як споживача послуг, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав 
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в реєстрі за № 3087 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кноль О.А. ( а.с.4-5).
У пункті 15 вищевказаного договору зазначено, що продавець має борги за комунальні платежі та зобов`язується їх сплатити самостійно не пізніше 10.04.2019 року. 
06.05.2019 року позивач звернувся до КП «Кривбасводоканал» із заявою про укладення договору надання житлово-комунальних послуг та відкриття нового особового рахунку на якому просив обліковувати заборгованість із моменту купівлі - продажу нерухомого майна, а саме починаючи з 05.04.2019 року (а.с.9).
Відповідно до стану розрахунку на 30.04.2019 року по особистому рахунку № НОМЕР_1 , який рахується за квартирою АДРЕСА_3 , наявна заборгованість у розмірі 10146,90 грн. ( а.с. 16,16-зворот).
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.
Так, матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.
Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.
Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідно до ч.5 зазначеної статті Закону, підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
Згідно зі ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Встановлено, що особовий рахунок, відкритий за адресою міста проживання позивача (не за її особою) є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.
Виходячи з вимог Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості є господарською діяльністю підприємства.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції, про те, що порушено право позивача, шляхом включення відповідачем до особового рахунку позивача заборгованості минулого власника квартири, що стало підставою для часткового задоволення позову, не відповідає закону.
Колегією суддів встановлено, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, і відкриття особового рахунку на нового власника відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така мається. Зміна власника приміщення, за яким обліковується послуга, не є підставою виключення заборгованості за особистим рахунком, який закріплено за певною адресою до якої надаються послуги.
Наявність заборгованості по особовому рахунку на квартиру, що утворилась з вини попереднього власника , не порушує законних прав та інтересів нового власника.
Встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 відповідачем було внесено зміни про нового власника до вже відкритого номерного особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, ніяких досудових вимог з боку відповідача на ім`я ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
В зв`язку з чим, колегія суддів бере до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з`ясовано в чому саме полягає порушення цивільного права позивача та не встановлено факт оспорювання такого права у спосіб обраний позивачем.
Колегія суддів приймає до уваги посилання відповідача про те, що вимоги позивача про зобов`язання виключити заборгованість за спожиті колишнім власником послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення є різновидом претензії, яка не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, більш того, зазначені на обґрунтування позовних вимог обставини можуть бути запереченням, у разі пред`явлення позову відповідачем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищевказані спожиті послуги.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки на нього поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» тому Комунальному підприємству «Кривбасводоканал» необхідно компенсувати судовий збір за подання апеляційної у розмірі 576,30 грн. за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства «Кривбасводоканал» - задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Віднести на рахунок держави судовий збір, який підлягав сплаті при подані позову ОСОБА_1 у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 ( сорок) копійок.
Компенсувати Комунальному підприємству «Кривбасводоканал» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривен 30 (тридцять) копійок за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: