ПОСТАНОВА
Іменем України

05 лютого 2020 року 
Київ
справа №607/21404/14-а
касаційне провадження №К/9901/19122/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                 Саприкіної І.В., Стеценка С.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 (головуючий суддя: Большакова О.О., Глушко І.В., Коваль Р.Й.) у справі №607/21404/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,     
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивачка) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в                      м. Тернополі (далі - УПФУ в м. Тернополі або відповідач), в якому просила: 
визнати протиправними дії УПФУ в м. Тернополі та скасувати рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, яке оформлено протоколом №58 засідання комісії УПФУ в м. Тернополі для розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV);
зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з часу її звернення за пенсією.
На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що має достатньо спеціального стажу у сфері охорони здоров`я для призначення їй пенсії за вислугу років на підставі  пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 адміністративний позов задоволено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що аптечний склад, де позивачка працювала на посаді провізора у період з 24.01.1997 по 30.06.2001, в розумінні чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства відноситься до закладу охорони здоров`я. Щодо роботи позивачки у ФОП ОСОБА_2 за трудовим договором, то суд вказав на те, що посада завідуючого аптечного складу віднесена до посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років     на пільгових умовах,     перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2015 скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що                         ТОВ «Ремеді ЛТД» та ФОП ОСОБА_2 , де працювала позивачка у спірні періоди, не проходили державної акредитації, а отже такі не мають офіційного визнання статусу закладу охорони здоров`я, і робота в цих закладах не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. При ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.09.2013 у справі №21-241а13.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2016 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2015, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Приймаючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що висновки суду апеляційної інстанції про не проходження ТОВ «Ремеді ЛТД» та ФОП ОСОБА_2 державної акредитації ґрунтуються виключно на припущеннях та жодними доказами не підтверджені. Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційним судом не було вжито всіх заходів для повного та всебічного з`ясування обставин у справі, які мають значення для правильного вирішення спору.
За наслідками нового розгляду справи у апеляційному порядку, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 скасовано постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації. У спірному випадку, ТОВ «Ремеді ЛТД» та ФОП ОСОБА_2 не проходили державної акредитації, що підтверджується інформацією, зазначеною у листі Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2017 №7/53/281-17/7635, а отже підстави для зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивачки у цих закладах - відсутні. При ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції також врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.09.2013 у справі №21-241а13.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка подала касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначене судове рішення, а постанову суду першої інстанції залишити в силі. Касаційна скарга обґрунтована тим, що підставою для призначення пенсії за вислугу років є робота на посаді провізора чи фармацевта у закладі, віднесеному до закладів охорони здоров`я, при наявності загального стажу від 25 до 30 років, незалежно від віку. Позивачка стверджує, що вона має достатній спеціальний стаж для призначення їй пенсії за вислугу років, що підтверджується записами у трудовій книжці. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і     набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким     КАС України     викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 п. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого      Закону     передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 18.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Відповідач правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій на підставі інформації, зазначеної у трудовій книжці ОСОБА_1 , встановлено, що остання у період з 09.08.1989 по 06.01.1997 працювала на посаді провізора-технолога аптеки №142 м.Тернополя, з 24.01.1997 по 30.06.2001 - провізором аптеки TOB «Ремеді ЛТД» АС, з 01.07.2001 по 22.12.2004 - провізором аптеки TOB «Компанія РГ», з 22.12.2004 по 04.04.2006 - в.о. завідувачем аптеки TOB «Компанія РГ», з 04.04.2006 по 21.01.2008 - завідувачем аптеки              TOB «Компанія РГ», з 21.01.2008 по 19.06.2012 - завідувачем аптеки №4                   ТОВ «Компанія РГ», з 21.06.2012 по 12.10.2012 - завідувачем аптеки у ФОП ОСОБА_3 , з 15.10.2012 по 06.10.2014 - завідуючим аптечного закладу у ФОП ОСОБА_2 .
У жовтні 2014 року позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.
21.10.2014 пенсійним органом прийнято рішення, оформлене протоколом комісії УПФ України в м. Тернополі для розгляду питань, пов`язаних з призначенням пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №58, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.
Відмова мотивована тим, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 19 років, 8 місяців, 6 днів, та є недостатнім для призначення даного виду пенсії згідно з вимогами чинного законодавства. Комісією не зараховано період роботи позивачки з 24.01.1997 по 30.06.2001 в ТОВ «Ремеді-ЛТД» - аптечний склад, оскільки аптечна база (склад) не передбачена Переліком № 909. Також не зараховано до спеціального стажу період роботи позивачки у ФОП ОСОБА_2 з 10.09.2012 по 06.10.2014, оскільки згідно записів трудової книжки посада значиться, як завідуюча аптечним закладом.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивачка звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 2 Закону №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. 
Статтею 51 цього Закону передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. 
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (частина друга 2 статті 7 Закону №1788-ХІІ). 
Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ передбачено право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівників охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Тобто особливістю цього виду пенсії є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю при залишенні роботи.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Уряду №909.
Так, у розділі 2 «Охорона здоров`я» цього Переліку №909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років. При цьому серед найменувань закладів і установ зазначено не тільки аптеки, а й аптечні кіоски, аптечні магазини, тощо.
Крім того, у примітці 2 до Переліку №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Визначення поняття «заклад охорони здоров`я» міститься у статті 3 Закону №2108-XII, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
За змістом статті 16 Закону №2801-XII до закладів охорони здоров`я відносяться, зокрема, аптечні заклади.
Відповідно до частини другої цієї статті заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 №385 затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я (далі Наказ 385). 
Згідно із пунктом 3 Наказу № 385 до фармацевтичних (аптечних) закладів, зокрема, відносяться аптечні бази (склади).
За визначенням, наведеним у Правилах торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах, затверджених постановою Уряду від 17.11.2004 №1570, аптечні склади (бази) - заклади охорони здоров`я, основне завдання яких полягає в забезпеченні лікарськими засобами інших суб`єктів оптової або роздрібної торгівлі, закладів охорони здоров`я та виробників лікарських засобів шляхом здійснення ними оптової торгівлі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 №765 затверджений Порядок  державної акредитації закладу охорони здоров`я (далі Порядок № 765).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), акредитація закладу охорони здоров`я (далі - акредитація) - це офіційне визнання наявності у закладі охорони здоров`я умов для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров`я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 765 акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я. Перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку провадження діяльності. Наступні акредитації проводяться кожні три роки.
У справі, що розглядається, судами встановлено, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за вислугу років слугував висновок пенсійного органу про недостатність необхідного спеціального стажу роботи (понад 25 років), який дає право на пенсію за вислугу років. Так, до пільгового стажу ОСОБА_1 не було включено період її роботи з 24.01.1997 по 30.06.2001 на посаді провізора у                ТОВ «Ремеді-ЛТД», а також на посаді завідувача аптечним складом у період з 10.09.2012 по 06.10.2014 у ФОП ОСОБА_2 . За висновком відповідача робота на цих посадах не передбачена у Переліку №909.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу ТОВ «Ремеді ЛТД» №9/01-к від 24.01.1997 ОСОБА_1 з 24.01.1997 була прийнята на посаду провізора аптеки ТОВ «Ремеді ЛТД» - аптечний склад. У трудовій книжці у графі 8 вчинено відповідний запис (прийнята на посаду провізора).
Згідно із пунктом 2.2. Статуту ТОВ «Ремеді ЛТД» - аптечний склад предметом діяльності Товариства є, в тому числі, гуртова та роздрібна торгівля медикаментами, медичною технікою, обладнанням, інструментами, іншими предметами медичного призначення, відкриття та утримання аптек, консультації фармацевтів і провізорів.
Також позивачка у період з 10.09.2012 по 06.10.2014 працювала у ФОП ОСОБА_2 на умовах трудового договору від 10.09.2012 №19011203580, згідно із яким на      ОСОБА_1 були покладені обов`язки завідувача аптеки, провізора - робота по сумісництву. У трудовій книжці позивачки у графі 17 вчинено запис - прийнята на роботу завідуючою аптечним закладом за трудовим договором. 
З 06.11.2012 ФОП ОСОБА_2 отримала ліцензію Державної служби України з лікарських засобів Серія АВ №599845 на роздрібну торгівлю лікарськими засобами.
Колегія суддів зазначає, що справа з подібними правовідносинами була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду (справа №492/446/15-а), яка відступила від викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 у справі №21-241а13 правового висновку про те, що     до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі державної акредитації.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з 13.06.2015 (у зв`язку з внесенням змін до статті 16 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 09.04.2015 №326-VIII, що набрали чинності 14.05.2015 та введені в дію 13.06.2015) законодавство України покращило становище для всіх осіб, які працюють в аптечних закладах на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, незалежно від наявності державної акредитації такого закладу, і з цього дня стаж роботи на відповідних посадах зараховується до спеціального стажу, необхідного для призначення такої пенсії.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначала, що віднесення стажу роботи до спеціального, який дає право на пенсію за вислугу років, лише за ознакою наявності державної акредитації аптечного закладу, яка з 13.06.2015 стала добровільною, має дискримінаційний характер, оскільки без об`єктивного та розумного обґрунтування передбачає поводження у різний спосіб з особами, які перебувають у відносно схожих ситуаціях, - працювали чи працюють в неакредитованих аптечних закладах.
У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що незарахування позивачці до спеціального стажу періоду її роботи у належному ФОП аптечному кіоску, який державної акредитації не проходив, і зарахування іншим особам до такого спеціального стажу періоду їх роботи в аптечних закладах, які з 13.06.2015 не мають державної акредитації, буде виявом дискримінаційного ставлення держави до осіб, які перебувають у подібній ситуації. Об`єктивного та розумного обґрунтування різниці у ставленні до цих людей з огляду на вищевказані зміни до законодавства, що по суті покращили становище позивачки й інших осіб, які до 13.06.2015 працювали у неакредитованих аптечних закладах, немає. А наслідком такого різного поводження є порушення заборони дискримінації у зв`язку з реалізацією права на мирне володіння майном.
Враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що спірні періоди роботи позивачки у ТОВ «Ремеді-ЛТД» та ФОП ОСОБА_2 на посадах провізора та завідувачем аптечним закладом повинні бути зарахованим до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Згідно частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 у справі №607/21404/14-а скасувати.
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі №607/21404/14-а залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                    С. М. Чиркін
                                                                                   І. В. Саприкіна    
                                                                                              С. Г. Стеценко