ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ
справа №816/3303/14
адміністративне провадження №К/9901/13019/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., 
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року (головуючий суддя - Молодецький Р.І., судді - Гіглава О.В., Удовіченко С.О.)
і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року (головуючий суддя - Калитка О.М., судді - Кононенко З.О., Бондар В.О.) 
у справі № 816/3303/14
за позовом ОСОБА_1 
до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, 
третя особа: Голова Державної митної служби України,
про зобов`язання вчинити дії і стягнення коштів.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 20 листопада 2014 року про уточнення позовних вимог, просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1. щодо:

- невидання наказу про звільнення особи з посади заступника начальника Південної митниці Міндоходів України, яка обіймала її станом на 4 грудня 2013 року та яку до 24 грудня 2008 року обіймав ОСОБА_1 - у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к «Про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року;

- невнесення до трудової книжки позивача (серії НОМЕР_1 ) запису на підставі наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к про визнання недійсним запису № 13 (про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №  2794-к «Про припинення державної служби»);

- невжиття заходів та невидання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - за відсутності наказу про його звільнення станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі на підставі заяв від 19 березня 2013 року, від 23 квітня 2013 року, від 16 вересня 2013 року, від 28 жовтня 2013 року;

- непроведення з ОСОБА_1 повного грошового розрахунку, в тому числі за час вимушеного прогулу, порушення строків видачі трудової книжки, проведення грошового розрахунку та не проведення з ним гарантійних компенсаційних грошових виплат за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - у зв`язку зі скасуванням на підставі наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к визнаного судом неправомірним наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №  2794-к;

- надання позивачу неповних відповідей на питання, що порушувалися ним у заявах від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року;

2) визнати протиправними дії Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 щодо видачі йому неналежним чином оформленої трудової книжки;

3) визнати протиправними дію та бездіяльність Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України в період з 24 грудня 2008 року до 5 грудня 2013 року такими, що є грубим порушенням трудового законодавства стосовно законних прав і охоронюваних законом інтересів заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1;

4) зобов`язати Міністерство доходів і зборів України, Державну фіскальну службу України та Південну митницю Міндоходів України в залежності від їх компетенції та з метою повного відновлення порушених прав вчинити стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 наступні дії:

- заповнити та видати позивачу належним чином заповнену (оформлену) трудову книжку із внесенням до неї записів про недійсність запису № 13 від 24 грудня 2008 року про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №2794-к;

- нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати ОСОБА_1 за весь час дії незаконного наказу Голови Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року; 

- нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати позивачу за весь час вчинення неправомірних дій та бездіяльності після видання наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к за період з 4 грудня 2013 року до 5 грудня 2014 року;

5) стягнути з Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час (вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, порушення строків грошового розрахунку) за період з 25 грудня 2008 року до 2 грудня 2014 року включно - 312 983,96 грн. без урахування інших гарантійних та компенсаційних виплат;

6) стягнути з Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн;

7) стягнути з Південної митниці Міндоходів України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Позивач 11 грудня 2014 року подав заяву про виправлення арифметичної помилки, якою просив змінити заявлену у позовній заяві (уточнюючій) від 18 листопада 2014 року суму з 312 983, 96 грн на 313 554, 26 грн (а.с. 125, т.2.).

Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 18 грудня 2014 року (а.с. 186, т. 2) позовну заяву ОСОБА_1 залишив без розгляду в частині наступних вимог:

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 щодо:

- невидання наказу про звільнення особи з посади заступника начальника Південної митниці Міндоходів України, яка обіймала її станом на 4 грудня 2013 року та, яку до 24 грудня 2008 року обіймав ОСОБА_1 - у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року №1100-к "Про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №2794-к "Про припинення з державної служби" за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року;

- невжиття заходів та невидання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року №1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення з державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - за відсутності наказу про його звільненням станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі, на підставі заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року;

- непроведення з ОСОБА_1 повного грошового розрахунку, в тому числі, за час вимушеного прогулу, порушення строків видачі трудової книжки, проведення грошового розрахунку та непроведення з ним гарантійних компенсаційних грошових виплат за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - у зв`язку із скасуванням на підставі наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к, визнаного судом неправомірним, наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №2794-к;

- надання ОСОБА_1 неповних відповідей на питання, що порушувалися ним у заявах від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року;

Зобов`язати Міністерство доходів і зборів України, Державну фіскальну службу України та Південну митницю Міндоходів України в залежності від їх компетенції та з метою повного відновлення порушених прав вчинити стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 наступні дії:

- нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати ОСОБА_1 за весь час дії незаконного наказу голови Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року;

- нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати ОСОБА_1 за весь час вчинення неправомірних дії та бездіяльності після видання наказу від 4 грудня 2013 року №1100-к за період з 4 грудня 2013 року до 5 грудня 2014 року;

- стягнути з Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час (вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, порушення строків грошового розрахунку) за період з 25 грудня 2008 року до 2 грудня 2014 року включно - 313554,26 грн. (розрахунок додається) без урахування інших гарантійних та компенсаційних виплат».

Крім того, Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 18 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, адміністративний позов задовольнив частково: 

- визнав протиправною бездіяльність Південної митниці Міністерства доходів і зборів України щодо невнесення до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі наказу Державної митної служби України від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів» запису про недійсність запису № 13 від 24 грудня 2008 року «звільнений із займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»», внесеного на підставі наказу Державної митної служби України № 2794-к «Про припинення державної служби»;

- зобов`язав Південну митницю Міністерства доходів і зборів України внести на підставі наказу Державної митної служби України від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів» запис до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 про недійсність запису № 13 від 24 грудня 2008 року «звільнений із займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу»», внесеного на підставі наказу Державної митної служби України № 2794-к «Про припинення державної служби».

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Разом з тим, Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 березня 2015 року (а.с. 92, т. 3) задовольнив частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 і скасував ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі № 816/3303/14 в частині залишення без розгляду позовних вимог щодо:

- визнання протиправними дій Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України щодо невжиття заходів та невидання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - за відсутності наказу про його звільнення станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі, на підставі заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року;

- зобов`язання Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України в залежності від їх компетенції та з метою повного відновлення порушених прав вчинити стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 дії з нарахування і проведення гарантійних грошових компенсаційних (в тому числі індексаційних) виплат позивачу за весь час дії незаконного наказу Голови Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року №2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року; 

- нарахування і проведення гарантійних грошових компенсаційних (в тому числі індексаційних) виплат ОСОБА_1 за весь час вчинення неправомірних дій та бездіяльності після видання наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к за період з 4 грудня 2013 року до 5 грудня 2014 року.

В цій частині суд апеляційної інстанції прийняв нову ухвалу, якою направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В іншій частині ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у справі №  816/3303/14 залишена без змін.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, тому з урахуванням відповідних заяв, зокрема, заяви про зменшення позовних вимог, поданої представником позивача в судовому засіданні 23 жовтня 2015 року, позивач просив суд:

1) визнати протиправними дії Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України щодо:

- невжиття заходів та невидання наказу про поновлення  ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - за відсутності наказу про його звільнення станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі, на підставі заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року;

2) зобов`язати Міністерство доходів і зборів України, Державну фіскальну службу України та Південну митницю Міндоходів України в залежності від їх компетенції та з метою повного відновлення порушення прав:

- вчинити стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1, дії з нарахування і проведення гарантійних виплат грошових компенсаційних (в тому числі, індексаційних) виплат позивачу за весь час дії незаконного наказу Голови Державної митної служби України від 24 грудня 2008 №  2794-к «Про припинення з державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року;

- нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати ОСОБА_1 за весь час вчинення неправомірних дій та бездіяльності після видання наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к за період з 5 грудня 2013 року до 5 серпня 2015 року.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на ті обставини, що наказом Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за порушення Присяги державного службовця, що виявилося у негативному впливі на авторитет державного службовця та митної служби України, припинено перебування на державній митній службі в митних органах України ОСОБА_1 через звільнення з посади заступника начальника Південної митниці відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу». Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року в іншій справі (№ 2-а-1910/10/1670), що набрала законної сили 18 травня 2013 року, визнано протиправним і скасовано наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 № 2794-к «Про припинення державної служби». Звертав увагу на те, що згідно з вимогами частини п`ятої статті 235 Кодексу законів про працю України прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. 

Позивач зазначав, що виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника (частина перша статті 77 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому, посилаючись на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у цій справі, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, і якою зобов`язано Південну митницю Міндоходів внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про недійсність запису № 13 від 24 грудня 2008 року щодо звільнення його з посади за порушення Присяги, позивач вважає, що він перебував та формально до теперішнього часу перебуває на посаді у державній митній службі в митному органі України і є державним службовцем. 

Щодо вимог, пов`язаних із нарахуванням і проведенням індексаційних виплат, то позивач обґрунтовує їх тим, що згідно з частиною шостою статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Отже, зазначає позивач, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 

Стосовно нарахування гарантійних та компенсаційних витрат позивач зауважує, що гарантійними виплатами є грошові виплати за час, коли працівник не виконує трудових обов`язків з передбачених законодавством поважних причин у вигляді середнього заробітку працівника. Компенсаційними виплатами є грошові доходи (посадовий оклад, премія, доплати за ранг, надбавка за вислугу років на державній службі та інші надбавки, доплати і матеріальна допомога, що визначається Кабінетом Міністрів України, компенсація за невикористану основну та додаткову відпустку з допомогою для оздоровлення у розмірі посадового окладу) разом із сумою індексації. 

Так, позивач зазначає, що внаслідок незаконного звільнення із займаної посади, що встановлено відповідним судовим рішенням, яким скасований наказ про його звільнення і яке набрало законної сили, а також у зв`язку з триваючим порушенням з боку відповідачів трудового законодавства, завдана шкода його правам та охоронюваним законом інтересам. Зауважив, що прийнятими судовими рішеннями, що набрали законної сили, відповідачів зобов`язано поновити позивача на посаді з якої його незаконно було звільнено, та, по-суті, підтверджено, що позивач, в тому числі, позбавлений можливості перебувати на іншій публічній службі, оскільки з наявних записів його трудової книжки вбачається перебування на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України, що створює відповідні обмеження щодо сумісництва.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Полтавський окружний адміністративний суд своєю постановою від 23 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовив. 

Приймаючи ці судові рішення, суди виходили з того, що позивач не був поновлений на попередній посаді судом, який розглядав справу № 2а-1910/10/1670 про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , оскільки представником позивача в ході судового розгляду надано пояснення, що позивач втратив бажання працювати в митних органах та на час розгляду вказаної справи працює в іншому місці, у зв`язку з чим і відкликав позовну вимогу про поновлення на посаді. Щодо нарахування та виплати гарантійних і компенсаційних виплат за час вимушеного прогулу, то суди встановили, що звільнення ОСОБА_1 з публічної служби не мало наслідком перешкоджання у його працевлаштуванні, а, отже, в силу положень статті 235 Кодексу законів про працю України, відсутні підстави для зобов`язання відповідачів здійснити нарахування та виплату гарантійних грошових компенсаційних виплат за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень)

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Так, скаржник посилається на те, що суди не розглянули позовну вимогу «про зобов`язання відповідачів вирішити питання щодо поновлення на посаді або про розгляд заяв про звільнення з посади ОСОБА_1 ». В обґрунтування позивач вказує на ті обставини, що до теперішнього часу він залишається не поновленим і не звільненим з посади, йому не видано належним чином оформленої трудової книжки (із записом про скасування попереднього запису про звільнення за порушення Присяги державного службовця), в результаті чого неможливо розрахувати його трудовий стаж на державній службі, що порушує його право на вихід на пенсію за 25-ти річною вислугою років.

Також у касаційній скарзі вказує на те, що під час розгляду цієї справи (№816/3303/14) 28 вересня 2015 року Одеська митниця Державної фіскальної служби України дійсно виплатила йому заробітну плату за листопад-грудень 2008 року, що підтверджується заявою про видачу готівки від 28 вересня 2015 року № 14202237, тобто фактичний строк затримки у виплаті його заробітної плати склав 5 років 10 місяців та 6 днів. За таких обставин, ОСОБА_1 вказує, що правомірно просив суд зобов`язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України нарахувати та виплатити йому індексацію на суму несвоєчасно виплаченої заробітної плати. 

Крім того, у скарзі позивач вказує на те, що суд згідно статей 6 - 7, 162 Кодексу адміністративного судочинства України може виходити за межі позовних вимог, проте суди цього не зробили і права ОСОБА_1 не захистили. 

У запереченнях на касаційну скаргу, Одеська митниця Державної фіскальної служби України просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, вважаючи їх законними та обґрунтованими. Зокрема, вказує на те, що позивач не був поновлений судом на роботі в Південній митниці, з моменту звільнення не працював в органах доходів і зборів, будь-яка заборгованість по заробітній платі у Південної митниці Міндоходів перед позивачем відсутня, а тому відсутні підстави для стягнення індексації на суму простроченої виплати заробітної плати за період з 28 грудня 2008 року до 1 червня 2015 року. Також Одеська митниця Державної фіскальної служби України, погоджуючись з мотивами, викладеними в оскаржуваних судових рішеннях, вказує на те, що суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції, а достатнього обґрунтування необхідності виходу за межі позовних вимог судами скаржник не навів.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Судами встановлено, що наказом Державної митної служби України №844-к від 21 травня 2008 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника служби - начальника відділу служби митної варти та організації боротьби з порушеннями митного законодавства у містах Іллічівськ та Білгород-Дністровський Південної митниці (а.с. 21, т. 2).

Позивач мав статус державного службовця та при зарахуванні на державну службу прийняв Присягу відповідно до вимог статті 413 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року №92-ІV, що діяв станом на момент виникнення правовідносин, та статті 17 Закону України «Про державну службу».

Наказом Державної митної служби України №1061-к від 19 червня 2008 року ОСОБА_1 переведено з 20 червня 2008 року на посаду заступника начальника Південної митниці (а.с. 31, т. 2).

Наказом Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за порушення Присяги державного службовця, що виявилося у негативному впливі на авторитет державного службовця та митної служби України, припинено перебування на державній митній службі в митних органах України ОСОБА_1 шляхом звільнення його з посади заступника начальника Південної митниці відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (а.с. 38, т. 2).

6 травня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, третя особа: Голова Державної митної служби України, про визнання протиправним і скасування наказу №2794-к від 24 грудня 2008 року «Про припинення державної служби», поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №2а-1910/10/1670).

За наслідками розгляду справи №2а-1910/10/1670 Полтавським окружним адміністративним судом прийнята постанова від 19 березня 2013 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 №2794-к «Про припинення державної служби». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Розглядаючи цю справу, суди посилалися на обставини, що були встановлені у справі №2а-1910/10/1670, з огляду на положення частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи №816/3303/14), згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди встановили, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі №2а-1910/10/1670 набрала законної сили 18 травня 2013 року, а, отже, обставини, встановлені цим судовим рішенням не потребують доказування під час розгляду справи №816/3303/14 (а.с. 150-153, т. 2).

Зокрема, судом у справі №2а-1910/10/1670 були встановлені такі обставини.

Слідчий прокуратури Одеської області 11 грудня 2008 року прийняв постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України, по факту отримання хабаря в особливо великих розмірах.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 16 листопада 2009 року кримінальну справу щодо вказаних осіб повернуто прокурору Одеської області для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2010 року зазначена постанова залишена без змін в частині повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. 

Постановою начальника слідчого відділу прокуратури Одеської області Фініка В.В. від 28 жовтня 2011 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 364 і частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, закрито на підставі пункту 2 статті 213 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з недоведеністю участі обвинувачених у вчиненні злочину.

Тобто, ОСОБА_1 не був притягнутий до кримінальної відповідальності та відповідний вирок судом не ухвалювався, а кримінальна справа закрита за реабілітуючих обставин у зв`язку з недоведеністю участі позивача у вчиненні злочину.

Водночас, питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням наказу від 24 грудня 2008 року №2794-к «Про припинення державної служби» у справі №2а-1910/10/1670 не вирішувалося, оскільки представник позивача в ході судового розгляду надав пояснення про те, що позивач втратив бажання працювати в митних органах, оскільки на той час вже працював в іншому місці, у зв`язку з чим відкликав позовну вимогу про поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді.

Також під час розгляду цієї справи (№816/3303/14) суди встановили такі обставини. 

Позивач 8 лютого 2013 року звернувся до Міністра доходів і зборів із заявою від 5 лютого 2013 року, в якій, серед іншого, просив видати трудову книжку та провести з ним повний грошовий розрахунок при звільненні (а.с. 11-14, т. 1).

За наслідками розгляду його звернення листом від 4 березня 2013 року №11/01-12/2856 Південна митниця Державної митної служби України повідомила ОСОБА_1 про необхідність особисто прибути до відділу кадрової роботи Південної митниці для отримання трудової книжки (а.с. 15, т. 1).

Суд першої інстанції встановив, що зазначеною відповіддю Південної митниці Державної митної служби України до відома позивача було доведено про можливість отримання трудової книжки у відділі кадрової роботи Південної митниці. Доказів відмови у видачі трудової книжки позивачем не було надано. Водночас, позивач, будучи обізнаним про місце та порядок отримання трудової книжки, вдався до листування з органами державної влади та управління, про що свідчать наступні фактичні обставини.

Листом від 11 березня 2013 року №11.1/2-13/2274 Державна митна служба Україна повідомила про необхідність звернення до Південної митниці з приводу отримання трудової книжки, де вона зберігається. Разом з цим також повідомлено, що відповідно до наказу Південної митниці від 29 січня 2009 року № 83 «Про проведення розрахунків» було перераховано на особистий рахунок позивача належні при звільненні суми (а.с. 16, т. 1).

24 квітня 2013 року позивач звернувся до Голови Державної митної служби України із заявою, датованою 23 квітня 2013 року, в якій вимагав: повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року; звільнити його з посади з 16 листопада 2009 року на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України; видати (направити) на його адресу наказ Державної митної служби України про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки (а.с. 17-18, т. 1).

28 травня 2013 року листом № 1587/б/99-99-24-04-14 Міністерство доходів і зборів України за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 23 квітня 2013 року повідомила позивача, серед іншого, про те, що відповіді на питання щодо отримання трудової книжки та проведення розрахунку при звільнені були надані листом Державної митної служби України від 11 березня 2013 року № 11.1/2-13/2274 (а.с. 19, т. 1).

20 червня 2013 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Міністерства доходів і зборів України заву, датовану 19 червня 2013 року, в якій просив: повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року; звільнити його з посади з 18 листопада 2009 року на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України; видати (направити) на його адресу наказ Державної митної служби України про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки (а.с. 20-21, т.1).

Листом від 23 липня 2013 року № 3231/Б/99-99-24-0474 Міністерство доходів і зборів України на звернення позивача від 19 червня 2013 року надало відповідь про те, що з питань порушених у зверненні, була надана відповідь на аналогічне звернення листом Міністерства доходів і зборів України від 28 травня 2013 року № 1587/Б/99-99-24-04 (а.с. 22, т. 1).

19 листопада 2013 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Міністерства доходів і зборів України заяву, датовану 14 листопада 2013 року, в якій просив: повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року; звільнити його з посади з 18 листопада 2009 року на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України; видати (направити) на його адресу наказ Державної митної служби України про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки (а.с. 23-24; т. 1).

Листом від 20 грудня 2013 року № 6640/Б/99-99-24-04-14 Міністерство доходів і зборів України надало відповідь ОСОБА_1 на його звернення від 14 листопада 2013 року, в якій повідомило про те, що на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 відповідно до наказу Державної митної служби України від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів» скасовано наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» (а.с. 25, т.1.).

21 лютого 2014 року позивач звернувся до Міністерства доходів і зборів України та Південної митниці Міндоходів із заявою, датованою 20 лютого 2014 року, в якій просив видати йому (надіслати на його адресу): наказ Державної митної служби України від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів» про скасування наказу від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби»; наказ про його звільнення згідно раніше поданої заяви; трудову книжку; провести грошовий розрахунок при звільненні (а.с.26-28; т.1.).

Листом від 14 березня 2014 року № 3745/15-70-04-Б-15 Південна митниця Міндоходів за наслідками розгляду листа позивача від 20 лютого 2014 року проінформувала його про те, що: на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби" скасований наказом від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів»; у зв`язку з припиненням перебування на державній службі в митних органах та звільненням із займаної посади, відповідно до наказу Південної митниці від 29 січня 2009 № 83 «Про проведення розрахунків» була виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні у сумі 2106,47 грн, зазначені кошти перераховані на особовий рахунок ОСОБА_1 , тобто розрахунок при звільненні проведено. Також зазначеною відповіддю запропоновано позивачу з`явитись до Південної митниці Міндоходів для отримання трудової книжки (а.с. 29, т. 1).

Судами встановлено, що 21 липня 2014 року представник позивача отримав трудову книжку ОСОБА_1 , яка не містила запису про скасування наказу голови Державної митної служби України № 2794-к «Про припинення державної служби».

Позивач не погодився з діями та бездіяльністю відповідачів, а тому оскаржив їх до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно приписів статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України») у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За приписами  статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року.

Так, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. 

Суми гарантійних і компенсаційних виплат, а також виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з абзацом першим пункту 2.2 та підпункту 2.2.7 пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої, четвертої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час здійснення касаційного перегляду (далі -«КАС України») суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Отже, перегляд судового рішення судом касаційної інстанції здійснюється виключно в межах предмету, змісту і підстав позову, які були заявлені позивачем в суді першої інстанції.

Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що суди не розглянули його позовну вимогу «про зобов`язання відповідачів вирішити питання щодо поновлення на посаді або про розгляд заяв про звільнення з посади ОСОБА_1 », необхідно зазначити таке. 

Як випливає зі змісту позовної заяви, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 6 серпня 2015 року (а.с. 54-55, т. 4) та заяви про зменшення позовних вимог, поданої в судовому засіданні 23 жовтня 2015 року (а.с. 194, т. 4), однією з вимог позивача була: 

Визнати протиправними дії Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України щодо:

- невжиття заходів та невидання наказу про поновлення  ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24 грудня 2008 року № 2794-к «Про припинення державної служби» за період з 24 грудня 2008 року до 4 грудня 2013 року - за відсутності наказу про його звільнення станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі, на підставі заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року».

Тобто, позивач просив визнати протиправними дії відповідачів щодо невжиття заходів та невидання наказу про поновлення його на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України за існування певних умов, а саме, у зв`язку з виданням наказу від 4 грудня 2013 року № 1100-к і за відсутності наказу про його звільнення станом на 4 грудня 2013 року, в тому числі, на підставі заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 28 жовтня 2013 року.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновків, що за наслідками розгляду справи №2а-1910/10/1670 Полтавським окружним адміністративним судом прийнята постанова від 19 березня 2013 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Південної митниці Державної митної служби України, третя особа - Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання підстави звільнення з посади, задоволений частково: визнаний протиправним та скасований наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 №2794-к «Про припинення державної служби»; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Враховуючи, що обставини, які встановлені цим судовим рішенням не підлягають доказуванню в силу частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції, чинній на час розгляду цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій), суди врахували те, що ухвалою колегії суддів від 29 січня 2013 року клопотання позивача у справі № 2а-1910/10/1670 про залишення його первісної позовної вимоги про поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України без розгляду було задоволено, позовна заява в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді залишена без розгляду (а.с. 155, т. 2).

Ухвалою колегії суддів від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 також було задоволено клопотання позивача про залишення без розгляду раніше поданої зміненої позовної заяви в частині зобов`язання відповідача видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, повного грошового розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди (а.с. 154, т. 2).

Також, згідно мотивувальної частини постанови суду від 19 березня 2013 року у справі №2а-1910/10/1670 питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказу від 24 грудня 2008 №2794-к «Про припинення державної служби» колегією суддів не вирішувалося, оскільки представником позивача в ході судового розгляду надано пояснення, що позивач втратив бажання працювати в митних органах та на даний час працює в іншому місці, у зв`язку з чим і відкликав позовну вимогу про його поновлення на посаді.

Крім того, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у цій справі (№816/3303/14), суд в межах заявлених позовних вимог захистив порушене право позивача, зобов`язавши Південну митницю Міністерства доходів і зборів України внести на підставі наказу Державної митної служби України від 4 грудня 2013 року № 1100-к «По особовому складу митних органів» запис до трудової книжки позивача про недійсність запису №13 від 24 грудня 2008 року «звільнений із займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закон України «Про державну службу», внесеного на підставі Наказу Державної митної служби України №2794-к «Про припинення державної служби».

З огляду на викладене, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України щодо невжиття заходів та невидання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України. 

Дослідивши встановлені судами обставини у цій справі, Верховний Суд звертає увагу на те, що позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невжиття заходів з поновлення ОСОБА_1 на роботі, в тому числі на підставі його заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року та 28 жовтня 2013 року (про звільнення за власним бажанням) позивач заявляв ще у 2014 року, звертаючись до суду першої інстанції. 

Під час розгляду цієї справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, зменшуючи їх кількість. Проте, на вказаній вимозі наполягав в судах і першої, і апеляційної інстанцій. 

В ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року (а.с. 92-96, т. 3), якою скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині залишених без розгляду позовних вимог, в тому числі вказаної вимоги, встановлено, що протягом 2013-2014 років ОСОБА_1 звертався до Міністерства доходів і зборів України і Голови Державної митної служби України із заявами про звільнення з посади заступника начальника південної митниці з 18 листопада 2009 року на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (зокрема, а.с. 17, 20, 23, т. 1).

Харківський апеляційний адміністративний суд також встановив, що невирішення питання про звільнення позивача за його заявою є триваючим порушенням його трудових прав і триватиме аж до моменту його звільнення у встановленому порядку.

Відтак, цей суд звертав увагу на те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості перебувати на іншій публічній службі, оскільки з наявних записів його трудової книжки випливає факт перебування на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України.

Тобто, суд апеляційної інстанції, направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема в частині позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невжиття заходів з поновлення ОСОБА_1 на роботі, в тому числі на підставі його заяв від 19 березня 2013 року, 23 квітня 2013 року, 16 вересня 2013 року та 28 жовтня 2013 року, звертав увагу на факт триваючого порушення трудових прав ОСОБА_1 . 

Верховний Суд, аналізуючи вказану позовну вимогу, вважає за необхідне зазначити, що вона сформульована не достатньо чітко. Однак, зі змісту судових рішень у цій справі випливає, що ОСОБА_1 неодноразово звертав увагу на те, що внаслідок скасування наказу про його звільнення попередній стан, який існував до порушення, не був відновлений. 

У касаційній скарзі позивач також вказує на те, що суди не вирішили питання ні про поновлення його на роботі, ні про звільнення з посади, що впливає на його право на пенсію за вислугою років. Ці доводи скаржника не можна вважати безпідставними. 

Враховуючи те, що від вимог про поновлення на роботі ОСОБА_1 відмовився, то суди прийняли правильні рішення щодо відсутності підстав для задоволення вимоги, пов`язаної з поновленням на роботі. Проте, суди не звернули достатньої уваги на повний зміст позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх тлумачення та розуміння самим позивачем.

Беручи до уваги невизначений стан позивача стосовно звільнення з державної служби, який існує протягом тривалого часу, Верховний Суд вважає це достатнім аргументом для часткового задоволення касаційної скарги. 

З огляду на завдання адміністративного судочинства, визначені у статті 2 КАС України (як у редакції чинній до 15 грудня 2017 року, так і після цієї дати), суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що поведінка суб`єкта владних повноважень має відповідати таким критеріям як розсудливість та пропорційність. 

Верховний Суд, переглядаючи оскаржувані судові рішення, вважає, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на дотримання цих критеріїв Міністерством доходів і зборів України (на сьогодні не припинене), якому були адресовані заяви позивача про звільнення за власним бажанням, що так і не були вирішені відповідачем.

Враховуючи те, що судами встановлені обставини щодо факту звернення позивача із заявами про звільнення за власним бажанням та відсутність будь-якого рішення суб`єкта владних повноважень з цього питання, то суд касаційної інстанції праві прийняти нове судове рішення з мотивів, що у ньому зазначені. 

Відтак, Верховний Суд вважає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо ухилення від розгляду заяв позивача про звільнення за власним бажанням не відповідає критеріям розсудливості та пропорційності, а тому не може бути визнана законною. 

Надаючи оцінку іншим доводам скаржника, суд касаційної інстанції зазначає таке. 

Так, ОСОБА_1 вказує на те, що під час розгляду цієї справи (№816/3303/14) 28 вересня 2015 року Одеська митниця Державної фіскальної служби України дійсно виплатила йому заробітну плату за листопад-грудень 2008 року, що підтверджується заявою про видачу готівки від 28 вересня 2015 року №  14202237, тобто фактичний строк затримки у виплаті його заробітної плати склав 5 років 10 місяців та 6 днів. За таких обставин, ОСОБА_1 вказує, що правомірно просив суд зобов`язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України нарахувати на виплатити йому індексацію на суму несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

Однак, зі змісту позовних вимог у цій справі випливає, що ОСОБА_1 просив, окрім іншого, провести індексаційні виплати за періоди після 24 грудня 2008 року, тобто, уже після видання наказу про його звільнення, який був скасований судом. Тоді як, у касаційній скарзі він наводить обставини щодо затримки виплати заробітної плати за листопад-грудень 2008 року, що не були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції, в результаті якого прийняті оскаржувані судові рішення, а, отже ці доводи судом касаційної інстанції не перевіряються. 

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, індексація є складовою частиною заробітної плати, тобто є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати. 

Разом з тим, з аналізу положень статей 235, 236 КЗпП України випливає, що:

«…при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку …»; 

«Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу …»;

«…у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку …».

Як вірно зазначено судами, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в статтях 235 і 236 КЗпП України.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, згідно письмових пояснень позивача він з 13 грудня 2008 року до 16 листопада 2009 року утримувався у ізоляторі тимчасового утримання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (а.с. 141, т.2; а.с. 122, т. 4).

Також, судами встановлено, що відповідно до Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 останній отримував доходи у тому числі у вигляді заробітної плати з 2 кварталу 2010 року по 2 квартал 2015 року від ТОВ «Житлорембудсервіс», КП КПС ШРБУ, суб`єкта підприємницької діяльності з податковим номером 2746014721, Полтавського інституту бізнесу. Всього за цей період ним було отримано 1  234  385,64 грн доходів (а.с. 137-140, т. 2.; а.с. 167-168, т.4).

Між тим, згідно Довідки Південної митниці Міндоходів від 16 грудня 2014 року середня заробітна плата ОСОБА_1 , за період з 25 грудня 2008 року до 12 грудня 2014 року становить 296 563,43 грн (а.с. 159, т. 2).

Факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ "Житлорембудсервіс" з 2 кварталу 2010 року ним не заперечувався та підтверджений у власних письмових поясненнях.

Відтак, за встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що в силу статей 235, 236 КЗпП України, працевлаштування позивача виключає можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а, отже, і гарантійних, компенсаційних та індексаційних виплат, які входять до структури заробітної плати. 

Такий висновок узгоджується з роз`ясненнями, наданими у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Згідно частин першої, другої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - «КАС України» в редакції, чинній на час касаційного перегляду) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Отже, з огляду на встановлені судами обставини та висновок суду касаційної інстанції про порушення судами норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність їх скасування та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 

З огляду на відсутність документального підтвердження понесених судових витрат і результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства доходів і зборів України (04655, місто Київ, Львівська площа, будинок 6-8; код ЄДРПОУ: 38516786) щодо розгляду заяв ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_2 ) від 19 червня 2013 року та від 14 листопада 2013 року про звільнення його з посади заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України на підставі статті 38 Кодексу Законів про працю України.

Зобов`язати Міністерство доходів і зборів України (04655, місто Київ, Львівська площа, будинок 6-8; код ЄДРПОУ: 38516786) розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_2 ) від 19 червня 2013 року та від 14 листопада 2013 року про звільнення його з посади заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України на підставі статті 38 Кодексу Законів про працю України і вирішити питання про його звільнення. 

В решті постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк А . В. Жук
Ж.М . Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду