ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3608/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Малиш Н.І., Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання Лащенко Р. В., за участю представника позивача – Шипіленко Р.О., представників відповідача – Лейченко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м.Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року в адміністративній справі №160/3608/19 (головуючий суддя у першій інстанції В.В.Кальник, постанова прийнята 19 серпня 2019 року в приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду в м. Дніпро, повний текст постанови складено 29 серпня 2019 року ) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису, - 
                                                    ВСТАНОВИВ:
           Позивач  Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до   Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування  постанови про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292; постанови про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293; припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П. 
           В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перед початком інспекційного відвідування інспектором Ярко Н.Ю. не було надано жодного погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу; оскаржуваний припис та постанови про накладення штрафів ґрунтуються на хибних висновках та припущеннях акту інспекційного відвідування; відповідач вдався до маніпулювання фактичними даними, доказом чого є відсутність розрахунків, арифметичних даних щодо порушення застосування коефіцієнта корегування, крім того, позивач вважає що його застосування допускається законодавством з урахуванням фінансових можливостей, а в окремих випадках дозволяється не проводити таке корегування взагалі; на думку позивача, висновки відповідача щодо аналізу робочого часу працівників-сумісників є хибними, оскільки робочий час працівника враховується табелем робочого часу та не повинен відповідати часу роботи розважального закладу; такі табелі були надані під час перевірки та беззаперечно доводять забезпечення позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи і забезпечення належного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ/П. Визнано протиправною та скасовано постанову  про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд  невірно встановив факт неналежного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, однак зробив незрозумілий і хибний висновок про ухилення позивача від отримання повідомлення за відсутності будь-яких доказів умисної протиправної поведінки позивача.
          Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
          Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до приписів пункту 7 Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №509  справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
          Таким чином, аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що уповноважена особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за 5 днів до дати такого розгляду в один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку №509.
           За загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до п.6 Порядку №509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.
          Судом встановлено, що 02.04.2019 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу на підставі акту 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, наслідком якої стало винесення постанов від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293, якими застосовано до позивача штрафи у розмірі 125190,00 грн. та 4173,00 грн. відповідно.
          Відповідач 21.03.2019 року прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу, у відповідності до якого розгляд справи призначено на 02.04.2019 року о 09:00 год. Повідомлення щодо розгляду справи направлено на адресу позивача рекомендованим листом 22.03.2019 року, що підтверджується копією конверту та інформацією з сайту «Укрпошта» за наслідками відстеження поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи. Однак вказаний лист відповідача отримано позивачем лише 04.04.2019 року. При цьому, з роздруківки вбачається, що 27.03.2019 року працівником здійснено спробу вручення листа, проте відправлення не вручене під час доставки: інші причини.
          Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити чи встановлювався факт належного повідомлення позивача під час розгляду справи про накладення штрафу.
          Таким чином, суд зазначає, що відповідач здійснив розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю без наявності належних доказів повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
          Суд вважає, що неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю порушило права останнього на участь в процесі прийняття рішення, позбавило права на заслуховування позиції позивача та на подання відповідних клопотань та доказів, які передбачені пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509. Поряд з цим, невручення позивачу відправлення під час доставки 27.03.2019 року дає підстави вважати, що позивач ухилився від отримання повідомлення відповідача про розгляд справи про накладення штрафу.
          Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу від 11.03.2019 року №288-І та направленням від 11.03.2019 року №29-4.4-3, на підставі звернення працівника «N» щодо порушення стосовно нього законодавства про працю (вх. №К-171 від 08.02.2019 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області), у період 12-13.03.2019 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпродзержинському регіоні Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Ярко Наталією Юріївною проведено інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, а саме фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місце здійснення діяльності ресторан «Сільвер» за адресою: АДРЕСА_1 за період діяльності з січня 2018 року по лютий 2019 року.
          За результатами інспекційного відвідування складений акт від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, в якому зазначено виявлені порушення:
          1) частини другої  статті 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР  (далі - Закон №108), а саме, згідно наданих трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, трудовий договір від 12.10.2018 року №06, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (сумісник, п. 2 трудового договору, виконує роботу кухаря), п.4 якого встановлює, що «час виконання робіт установлюється «за згодою сторін»; трудовий договір від 24.02.2018 року №3, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (сумісник, п.2 трудового договору, виконує роботу офіціантки), п.4 якого встановлює, що час виконання робіт установлюється: « 9.00-13.00, з 14.00-18.00»; п.5 трудового договору визначено «вихідні дні «за графіком». Щомісячно ФОП ОСОБА_4 . визначає робочі дні для найманих працівників згідно графіків робочого часу найманих працівників за сумісництвом. При цьому, режим роботи ресторану «Сільвер»  визначений з понеділка по неділю з 11-23 годин. Таким чином, час роботи ресторану не відповідає режиму роботи, зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_3 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00, в той час як початок роботи ресторану 11.00, що призвело до унеможливлення забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи;
          2) частину другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці;
           3) пункту 10 Розділу IV  Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 року №100  (далі - Постанова КМУ №100), у фізичної особи-підприємця при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки, при підвищенні посадових окладів, у розрахунковому періоді, заробітна плата за проміжок часу до підвищення не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Згідно наказів коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати становить 1,000001, тобто не відповідає розміру фактичного підвищення окладів, та залишає розмір середньої заробітної плати без змін. Так, при звільненні кухаря ОСОБА_5 з 15.01.2019 року (наказ (розпорядження) від 15.01.2019 року №00000000002-0000000011) при розрахунку середнього заробітку для розрахунку компенсації за невикористану відпустку не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Для розрахунку середнього заробітку використовували заробіток за листопад, грудень 2018 року, при цьому згідно штатних розписів введених з 01.08.2018 року оклад кухаря встановлено 2370,00 грн., з 01.12.2018 року оклад кухаря встановлено 2800,00 грн.; при звільненні кухаря ОСОБА_6 з 11.01.2019 (наказ (розпорядження) від 11.01.2019 року №00000000001-000000008) при розрахунку середнього заробітку для розрахунку компенсації за невикористану відпустку не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Для розрахунку середнього заробітку використовували заробіток за листопад, грудень 2018 року, при цьому згідно штатних розписів введених з 01.08.2018 року оклад кухаря встановлено 2370,00 грн., з 01.12.2018 року оклад кухаря встановлено 2800,00 грн.; при звільненні шеф-кухаря ОСОБА_7 з 18.06.2018 року (наказ (розпорядження) від 18.06.2018 року №00000000002-000000005) при розрахунку середнього заробітку для розрахунку компенсації за невикористану відпустку не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Для розрахунку середнього заробітку використовували заробіток за лютий-травень 2018 року, при цьому згідно штатних розписів введених з 01.02.2018 року оклад шеф-кухаря встановлено 2070,00 грн., з 01.03.2018 року оклад шеф-кухаря встановлено 2270,00 грн., з 01.05.2018 року оклад шеф-кухаря встановлено 2370,00 грн.
          Застосування при розрахунку невідкоригованого середнього заробітку призвело до зменшення розміру компенсації за всі дні невикористаної відпустки для звільнених працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та, як наслідок, до порушення вимог  статті 12 Закону України «Про оплату праці».
           За результатами інспекційного відвідування та на підставі вищезазначеного акту від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, інспектором 13.03.2019 року складений припис №ДН1411/273/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано усунути такі порушення:
          1. «Час роботи ресторану не відповідає режиму роботи зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_3 , а саме: час початку роботи зазначений в договорі 9.00 в той час як початок роботи ресторану 11.00, що привело до унеможливлювання забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. Строк усунення - до 18.03.2019 року.
          2. В порушення вимог частини другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Строк усунення - до 18.03.2019 року.
          3. В порушення вимог пункту 10 Розділу IV  Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08.02.1995 року №100  (далі - Постанова КМУ №100), у фізичної особи-підприємця при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані працівниками дні щорічної відпустки, при підвищенні посадових окладів, у розрахунковому періоді, заробітна плата за проміжок часу до підвищення не була відкоригована на коефіцієнт їх фактичного підвищення. Згідно наказів коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати становить 1,000001, тобто не відповідає розміру фактичного підвищення окладів, та залишає розмір середньої заробітної плати без змін. Строк усунення - до 18.03.2019 року.»
          Як вбачається з матеріалів справи, примірники акту та припису отримані позивачем 13.03.2019 року особисто під підпис.
          18.03.2019 року позивачем подані до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області зауваження (заперечення) на результати інспекційного відвідування та складеного за його наслідками акту від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ, розглянувши які, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області надало відповідь на зауваження за вих. №39-4.4-3 від 19.03.2019 року, у яких вказано, що висновки акту базуються на чинному законодавстві та є правильними.
          18.03.2019 року позивачем подано до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області повідомлення про виконання припису №ДН1411/273/АВ/П про усунення виявлених порушень, в якому зазначено, що посадові обов`язки офіціантів передбачають необхідність приступати до своїх посадових обов`язків до початку роботи підприємства громадського харчування. У зв`язку з цим не уявляється можливим змінювати графік роботи офіціанта ОСОБА_3 ; забезпечений достовірний облік робочого часу найманих працівників - ведуться табелі обліку робочого часу та здійснюється облік витрат на оплату праці найманих працівників; у відповідності до пункту 10 Постанови КМУ №100 та виходячи із фінансових можливостей і надалі буде застосовуватись коефіцієнт підвищення при корегуванні середньої заробітної плати, нарахуванні відпусток та інших компенсаційних виплат.
           02.04.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М., за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 13.03.2019 року №ДН1411/273/АВ у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , винесені  постанови  про накладення штрафу уповноваженими особами:
          - №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, якою на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. Згідно  постанови  застосування при розрахунку невідкоригованого середнього заробітку призвело до зменшення розміру компенсації за всі дні невикористаної відпустки для звільнених працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  та привело до порушення вимог  статті 12 Закону України «Про оплату праці»;
           - №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293, якою на позивача накладено штраф у розмірі 4173,00 грн. Згідно  постанови  час роботи ресторану не відповідає режиму роботи зазначеному у трудовому договорі з ОСОБА_3 , а саме, час початку роботи зазначений в договорі 9.00 в той час як початок роботи ресторану 11.00, що призвело до унеможливлення забезпечення ведення достовірного обліку робочого часу найманих працівників, чим порушено вимоги частини другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що роботодавцем повинно бути забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. В порушення вимог частини другої статті 30  Закону №108, якою встановлено, що незабезпечення достовірного обліку робочого часу приводить до незабезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
          Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України  державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою  статті 265 Кодексу законів про працю України  та частинами другою - сьомою  статті 53 Закону України «Про зайнятість населення»  визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013  ( далі - Порядок № 509).
          Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
          Згідно з п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Відповідно до п. 4 Порядку № 509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
          Згідно з п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
          Ключовим правовим питанням у справі є застосування п. 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.
            Відповідно до п. 9 ч.2  ст. 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
          Колегія суддів звертає увагу на те, що штраф у розмірі 125190.00 грн., який було застосовано до позивача, є суттєвим, а тому,  особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
          Положення п. 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
          Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
          Відповідно до п. 7 Порядку 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.
          З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
          За обставинами справи, повідомлення щодо розгляду справи направлено на адресу позивача рекомендованим листом 22.03.2019 року, що підтверджується копією конверту та інформацією з сайту «Укрпошта» за наслідками відстеження поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи. Однак вказаний лист відповідача отримано позивачем лише 04.04.2019 року. 
             02.04.2019 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу без участі позивача, наслідком якої стало винесення спірних по справі  постанов від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292, №ДН1411/273/АВ/ІП-ФС/293.
          Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
          Згідно до ч. 1  ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
          В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Доказів, які б свідчили про ухилення від отримання повідомлення відповідачем не надано та судом не встановлено.
          Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був поінформований належним чином. За таких обставин, постанова про накладення штрафу є протиправною, та підлягає скасуванню.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування п.3 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року № ДН1411/273/АВ/П та визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292.
Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо  у справі виступала його посадова чи службова особа.
Колегія суддів вважає, що підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у розмірі 2062.04 грн.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243,272,    286, 308,        315,        317,        321,     322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 19 серпня 2019 року в адміністративній справі №160/3608/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису  скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування п.3 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року № ДН1411/273/АВ/П та визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292.
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області  в частині  визнання протиправним та скасування п.3 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року № ДН1411/273/АВ/П та визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292 задовольнити.
             Визнати протиправним та скасувати п.3 припису про усунення виявлених порушень від 13.03.2019 року № ДН1411/273/АВ/П.
          Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 02.04.2019 року №ДН1411/273/АВ/МГ-ФС/292.
          Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2062.04 грн.
          Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 січня 2020 року, в повному обсязі постанова складена 30 січня 2020 року.
          Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва