Постанова
Іменем  України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 395/1234/18
 
провадження № 61-20094 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,            Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивачки - ОСОБА_2 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Оситнянське»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оситнянське» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2019 року у складі судді Забуранного Р. А. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів:                    Чельник О. І., Дуковського О. Л., Письменного О. А.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оситнянське» (далі -                             ТОВ «Оситнянське») про визнання договору оренди землі недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 24 грудня 2001 року їй належить земельна ділянка, площею 4,67 га, яка розташована на території Оситнянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
16 грудня 2003 року між нею та ТОВ «Оситнянське» було укладено договір оренди землі № 149/355, за умовами якого вона передала в оренду відповідачу вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. 
17 жовтня 2006 року між нею та ТОВ «Оситнянське» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 16 грудня 2003 року, за умовами якої договір оренди землі укладався на 10 років, а початок строку його дії обчислювався після підписання сторонами цієї угоди та з дня державної реєстрації. Додаткову угоду було зареєстровано 28 березня 2007 року                        у Новомиргородському відділі Кіровоградської районної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». 
На початку 2017 року вона повідомила відповідача про те, що має намір обробляти зазначену вище земельну ділянку самостійно. У 2018 році вона вирішила зареєструвати належну їй земельну ділянку, а тому замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі на місцевості.     
Після присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру вона звернулась до державного реєстратора з проханням виготовити інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру нерухомого майна, іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 30 серпня 2018 року їй була видана інформаційна довідка, після ознайомлення з якою вона дізналась про те, що 04 квітня 2013 року нібито між нею та ТОВ «Оситнянське» було укладено договір оренди землі на належну їй земельну ділянку, площею 4,6676 га, кадастровий № 3523885600:02:000:0305, строком на десять років, починаючи  з дня державної реєстрації, з правом пролонгації. Зазначений договір було зареєстровано державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області лише 18 вересня 2017 року, тобто через чотири роки після його укладення. 
Вказувала про те, що договір оренди землі від 04 квітня 2013 року вона не підписувала, оскільки з 08 липня 2011 року по 27 травня 2013 року знаходилась за кордоном, а саме у м. Прага, Чеської Республіки, тому цей правочин слід визнати недійсним. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просила суд визнати договір оренди землі від 04 квітня 2013 року, укладений нібито між нею та                                    ТОВ «Оситнянське», недійсним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області             від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 04 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Оситнянське», на земельну ділянку, кадастровий            номер № 3523885600:02:000:0305, номер запису про інше речове право 22571364. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належними доказами позивачкою не підтверджено, що вона станом на 2013 рік перебувала поза межами України. 
Відповідачем на виконання ухвали суду про витребування доказів не надано оригінал оспореного договору оренди землі від 04 квітня 2013 року, оскільки він посилався на втрату цього договору у зв`язку з тим, що                                                у ТОВ «Оситнянське» неодноразово змінювалися засновники та керівники. Проте відповідачем цей факт належними доказами не підтверджено.                     Без оригіналу вказаного договору судово-почеркознавчу експертизу призначити неможливо, а тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, оскільки він укладений з порушенням вимог статей 319, 525, 526,            651 ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі», так як позивачка його не укладала.  
Позивачкою строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, не пропущено, так як про існування спірного договору оренди землі ОСОБА_1 стало відомо у 2016 році, а надаючи 14 серпня                       2013 року довіреність ОСОБА_3 на отримання орендної плати                                     у ТОВ «Оситнянське» позивачка була впевнена, що отримує орендну плату                за додатковою угодою від 17 жовтня 2006 року до договору оренди землі              від 16 грудня 2003 року.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційна скарга ТОВ «Оситнянське» залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом витребовувався у відповідача оригінал оспорюваного договору, проте його надано не було з посиланням на втрату цього договору. В архіві Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області відсутні матеріали щодо належної позивачці земельної ділянки. Позивачкою належними доказами не підтверджено факт перебування за кордоном України у 2013 році. 
Оскільки відповідачем до суду не було надано оригіналу спірного договору оренди землі від 04 квітня 2013 року, а позивачка вказувала на відсутність              у неї цього договору у зв`язку з його непідписанням, зазначене унеможливило призначення судово-почеркознавчої експертизи. Відповідно до замовленого позивачкою висновку спеціаліста від 24 травня 2019 року № 14 підписи                    від імені ОСОБА_1 , розташовані у тому числі у договорі оренди землі від 04 квітня 2013 року, виконані не позивачкою, а іншою особою,                                з наслідуванням підпису останньої.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ТОВ «Оситнянське» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову                   ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 395/1234/18 з Новомиргородського районного суду Кіровоградської області. 
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що факт ненадання відповідачем оригіналу оспорюваного договору оренди землі не може бути підставою для відмови              у призначенні судово-почеркознавчої експертизи, оскільки при проведенні ревізії ТОВ «Оситнянське» було виявлено відсутність, у тому числі оригіналу спірного договору, проте існують його копії та інші докази його укладення, яким оцінка не надана. Позивачкою пропущено строк позовної давності, так як вона знала про існування договору оренди землі від 04 квітня 2013 року, отримувала орендну плату за цим договором. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи відповідача висновків судів не спростовують. Позивачкою вжито усіх можливих заходів для надання оспорюваного договору оренди землі, судом неодноразово відкладався розгляд справи для того, щоб відповідач мав змогу надати оригінал зазначеного договору, проте останнім таких дій вчинено не було. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю               від 24 грудня 2001 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 4,67 га, яка розташована на території Оситнянської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
16 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оситнянське» було укладено договір оренди землі № 149/355,за умовами якого остання передала в оренду відповідачу вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. 
17 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оситнянське» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 16 грудня 2003 року, за умовами якої договір оренди землі укладався на 10 років, а початок строку його дії обчислювався після підписання сторонами цієї угоди та з дня державної реєстрації. Додаткову угоду було зареєстровано 28 березня               2007 року. 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного                  реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів                          нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 серпня 2018 року               04 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оситнянське» було укладено договір оренди вищевказаної землі строком на десять років, починаючи з дня державної реєстрації, з правом пролонгації, цей договір був зареєстрований  18 вересня 2017 року, тобто через чотири роки після його укладення.
Відповідно до висновку спеціаліста від 24 травня 2019 року № 14, виготовленого на замовлення позивачки, підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у договорі оренди землі від 04 квітня 2013 року, акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком № 1 до договору оренди землі від 04 квітня 2013 року, додатку від 04 квітня 2013 року № 2 до договору оренди землі від 04 квітня 2013 року, укладеному між ОСОБА_1 та  ТОВ «Оситнянське» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису останньої (а.с.166-188, т.1).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ТОВ «Оситнянське» підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. 
У частині другій статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у цій справі є твердження позивачки, що вона договір оренди землі від 04 квітня 2013 року не підписувала. 
У суді першої інстанції позивачкою було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.112, т. 1).
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У статті 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи                від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно  від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Отже, зазначена норма процесуального права встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо.
Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі                  є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.
Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог процесуального закону не звернули увагу на те, що ненадання відповідачем примірника оспорюваного договору оренди землі для дослідження його експертом не призвело до неможливості призначення експертизи, оскільки висновком спеціаліста від 24 травня 2019 року № 14, який надано позивачкою до суду першої інстанції, по копії оспорюваного договору встановлено,                     що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у тому числі у договорі оренди землі від 04 квітня 2013 року, виконані не позивачкою, а іншою особою. 
Таким чином, судами у порушення зазначених вище положень процесуального законодавства безпідставно не розглянуто клопотання позивачки про призначення відповідної судово-почеркознавчої експертизи, а відповідач у касаційній скарзі посилався на наявні у матеріалах справи копії оспорюваного договору оренди землі, акту приймання-передачі, додатку № 2 до цього договору. 
Крім того, судами слід врахувати, що застосування наслідків ухилення                  від участі в експертизі (стаття 109 ЦПК України) можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи і підтвердження факту ухилення відповідача від участі у ній. 
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений можливості встановити ці обставини, то оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оситнянське» задовольнити частково.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області                  від 27 травня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                від 02 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк