Ухвала
 
03 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/13551/18-ц
провадження № 61-2343ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія», про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року Хмельницька міська рада звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
 
Хмельницька міська рада зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - складу № 7 загальною площею 1 552,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 . Рішенням від 26 серпня 2015 року № 36 Хмельницька міська рада надала ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 029 кв. м за вказаною адресою. Проте відповідач не розробила проект землеустрою, ухиляється від укладення з Хмельницькою міською радою договору оренди земельної ділянки, користується нею без правовстановлюючих документів і не вносить плату за землю, внаслідок чого в період з 01 вересня 2015 року до 01 вересня 2017 року місцевий бюджет недоотримав фінансових ресурсів на суму 113 319,64 грн.  ОСОБА_1 зберегла у себе ці кошти без достатньої правової підстави та зобов`язана повернути їх власнику земельної ділянки.
 
За таких обставин Хмельницька міська рада просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 113 319,64 грн набутих і збережених грошових коштів без достатньої правової підстави.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, в позові відмовлено.
 
28 січня 2020 року Хмельницька міська рада за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 113 319,64  грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що дана справа має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для Хмельницької міської ради та становить значний суспільний інтерес не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки не наведено достатніх обґрунтованих доводів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницька універсальна компанія», про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя  	А. І. Грушицький