ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 300/1685/19 пров. № 857/12936/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Скільським І.І.) в справі № 300/1685/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із цим позовом та просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи періодів: догляду за перестарілим -  з 11.12.1998 по 31.12.2003, роботи в ТОВ “Аліус” та селянському колективному підприємстві “Прикарпаття”, роботи з 04.02.1998 по 21.06.2000 в Івано-Франківську обласному колективному ремонтно-будівельному виробничому об`єднанні “Карпатрембудсервіс” (далі - ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс”), періоду роботи з 15.06.1984 по 30.06.1998 в колгоспі “Заповіт Леніна”; зобов`язати зарахувати ці періоди роботи до загального стажу роботи і призначити пенсію за віком з моменту виникнення права на пенсію за віком з 27.01.2019.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком, не врахувавши довідку № 1136 від 06.12.2018, видану УСЗН Тисменицької РДА про підтвердження здійснення догляду за перестарілим в період з 18.12.1998 по 31.12.2003, дані індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 про період роботи в ТОВ “Аліус”, селянському колективному підприємстві “Прикарпаття”, витягів з наказів на підтвердження періоду роботи в ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс” з 04.02.1998 по 21.06.2000 та не зарахувавши період роботи з 15.06.1984 по 30.06.1998 в колгоспі  “Заповіт Леніна” повністю, а не від кількості трудоднів згідно довідки № С-75/04-01 від 22.11.2018, виданої архівним відділом Тисменицької РДА та копій протоколів зборів уповноважених членів колгоспу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно поданих позивачем документів загальний стаж складає 22 років 06 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV). Зазначає, що до стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано період не зараховано період догляду за перестарілим з 11.12.1998 по 31.12.2003, оскільки відсутній висновок ЛКК про те, що перестаріла людина потребувала догляду; період роботи з 04.02.1998 по 21.06.2000 в ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс” оскільки позивач надав витяги з наказів про прийняття та звільнення з роботи, а необхідно було подати довідку про періоди роботи з посиланням на ці накази; період роботи в ТОВ “Аліус”, селянському колективному підприємстві “Прикарпаття”, оскільки не надано уточнюючих довідок про роботу. Період роботи позивача з 15.06.1984 по 30.06.1998 в колгоспі “Заповіт Леніна” зарахований відповідно до кількості трудоднів згідно довідки № С-75/04-01 від 22.11.2018, виданої архівним відділом Тисменицької РДА та копій протоколів зборів уповноважених членів колгоспу.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 06.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Надвірняського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - Надвірнянське ОУПФУ) із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Для підтвердження стажу роботи до заяви ним додано трудову книжку, довідки № 1136 від 06.12.2018 та № 327 від 11.04.2019, видані УСЗН Тисменицької районної держадміністрації, довідку № С-75/04-01 від 22.11.2018, видану архівним відділом Тисменицької РДА та копії протоколів зборів уповноважених членів колгоспу, довідку № 275 від 15.02.2019, видану Надвірнянською районною філією Івано-Франківського центру зайнятості, довідку № 1 від 21.02.2019, видану ПАТ “Прикарпаттяагробуд” (а.с. 39).
Проте рішенням Надвірнянського ОУПФУ від 05.07.2019 за № 1029 йому відмовлено у призначенні такої пенсії, через відсутність необхідного стажу роботи - 26 років (а.с. 37).
Крім того, листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 05.07.2019 за № 68/П09 повідомлено, що згідно наданих документів загальний стаж роботи складає 22 роки 6 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зазначено, що до стажу роботи не зарахований: період догляду за перестарілим з 11.12.1998 по 31.12.2003, так як відсутній висновок ЛКК про те, що перестаріла людина потребувала догляду, та період роботи з 04.02.1998 по 21.06.2000 в ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс”, оскільки надано витяги з наказів, а необхідно надати довідку про період роботи з посиланням на дані накази; не враховано період роботи в ТзОВ “Аліус”, селянському колективному господарстві “Прикарпаття”, оскільки не надано уточнюючі довідки про роботу (а.с. 13 - 14).

Не погодившись з такою відмовою суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач не довів правомірності своїх висновків, покладених в основу прийняття протиправного рішення, позаяк позивач підтвердив позовні вимоги належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, а з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

З наведеного видно, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.
Також чинним законодавством встановлено, що у разі відсутності записів у трудовій книжці для підтвердження трудового стажу приймаються відомості про період роботи, що можуть міститися в інших документах, зокрема, в уточнюючих довідках, наказах, підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 06.11.1976 видно, що до неї записані відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 за період з 01.11.1976 по 02.12.1981, а із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.05.2008 видно, що до неї записані відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 за період з 01.05.2008 по 01.02.2015 (а.с. 15 - 17).

Відповідачем відмовлено позивачу у зарахуванні стажу, який охоплюється періодом з 1984 року по 2003 рік.
Разом з тим записи про трудову діяльність за цей час відсутні у вищезазначених трудових книжках. Позивач пояснює це втратою трудової книжки.

Враховуючи наведене, трудовий стаж позивача за цей період необхідно встановлювати даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та іншими документами, які містять відомості про періоди роботи.

Судом становлено, що при зверненні до пенсійного органу на підтвердження періоду його роботи в ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс” з 04.02.1998 по 21.06.2000 позивач надав, серед іншого, витяги з наказів про прийняття та звільнення з ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс”. 
Згідно довідки ТОВ “Карпатрембудсервіс” від 18.06.2019 № 5 Івано-Франківське обласне колективне ремонтно-будівельне виробниче об`єднання “Карпатрембудсервіс” перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю “Карпатрембудсервіс”.
А згідно з витягом Із наказу ТОВ “Карпатрембудсервіс” від 18.06.2019 № 2 та наказом ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс” від 04.02.1998 за № 5-к ОСОБА_1 прийнято на роботу з 04.02.1998 (а.с. 77).
Відповідно до витягу з наказу ТОВ “Карпатрембудсервіс” від 18.06.2019 № 1, наказом ІФОКРБВОНЖКПН “Карпатрембудсервіс” від 21.06.2000 № 47-к ОСОБА_1  звільнено з роботи з 21.06.2000 (а.с. 78).
У цих витягах з наказів є відомості про періоди роботи позивача, отже вони є такими, що підтверджують трудовий стаж ОСОБА_1 з 04.02.1998 по 21.06.2000, а тому відповідач безпідставно не врахував його до загального стажу роботи.

Крім того судом встановлено, що відповідач безпідставно не врахував до загального стажу роботи позивача період роботи в ТОВ “Аліус” з 01.04.2000 по 31.12.2000 та спілці селян колективного підприємства “Прикарпаття” з 01.09.1998 по 31.09.1998, оскільки такий підтверджується даними, які є в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 82 - 84). 

Щодо зарахування до трудового стажу позивача періоду його роботи в колгоспі “Заповіт Леніна” з 15.06.1984 по 30.06.1998 колегія суддів зазначає таке.

Згідно пункту “а” статті 3 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України. 
Разом з цим, статтею 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як видно з довідки № С-75/04-01 від 22.11.2018, ОСОБА_1 працював з червня 1984 року (згідно відомостей нарахування заробітної плати) в колгоспі “Заповіт Леніна” (з 1991 року к-п “Вільне Прикарпаття”, з 1995 року ЗАТ “Прикарпаття”, з 1998 року спілка селян “Прикарпаття”, з 2000 року ТзОВ “Прикарпаття”) с. Рошнів Тисменицького району Івано-Франківської області по вересень 1998 року (згідно відомостей нарахування заробітної плати). За цей період він виробив таку кількість людиноднів: 1984 (112), 1985 (206), 1986 (384), 1987 (248), 1988 (296), 1989 (245,5), 1990 (191), 1991(143), 1992 (269), 1993 (210), 1994 (165), 1995 (147), 1996 (181), 1997 (59), 1998 (14). Встановлений мінімум вироблених людиноднів за вказані періоди не зазначено (51).

Тобто, цією архівною довідкою підтверджено період роботи позивача з червня 1984 року по вересень 1998 року в колгоспі “Заповіт Леніна”, проте не враховано зазначені періоди роботи у повному обсязі, а стаж роботи позивача порахований відповідно до трудоднів.

Разом з тим, єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

З матеріалів справи видно, що архівна довідка, відповідно до якої обчислювався трудовий стаж ОСОБА_1 за спірний період не містить жодних відомостей про встановлений мінімум трудової участі в господарствах, де працював позивач. Будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність поважних причин його невиконання представником Управління до матеріалів справи не долучено. 

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач безпідставно не врахував до трудового стажу для призначення пенсії за віком період роботи позивача з червня 1984 року по вересень 1998 року в колгоспі “Заповіт Леніна” у повному обсязі.

Щодо зарахування до трудового стажу для призначення пенсії за віком періоду догляду позивача за перестарілим – в період з 11.12.1998 по 31.12.2003 колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Згідно з приписами пункту “ж” частини першої статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до пункту “є” частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 Порядку № 637, а саме - зазначений час догляду встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи. 
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші. 

Як видно з довідки управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації від 06.12.2018 № 1136 ОСОБА_1 здійснював догляд за перестарілим – ОСОБА_2 1917 року народження у період з 18.12.1998 по 31.12.2003 (а.с. 18).
Встановлено, що управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації проводило перевірку достовірності надання відомостей по нарахуванню допомоги по догляду на застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 (а.с. 46).
Відповідно до акта  № 149/ТС/2/1 від 31.05.2019 встановлено, що на підставі особового рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 одержував допомогу по догляду за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку, ОСОБА_2 , 1917 року народження, за період з 18.12.1998 по 31.12.2003 (зворотня сторона а.с. 49).

Отже, з цих доказів видно, що позивач одержував допомогу за те, що він здійснював догляд за престарілою.

Згідно зі статтею 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Статтею 66 Закону № 1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу ), на які відповідно до Закону України “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 41 Закону № 1058-IV отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Те, що позивач отримував компенсацію як особа, що здійснював догляд за престарілим, що досяг 80-річного віку, свідчить про те, що він відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

За таких обставин відповідач безпідставно не врахував до стажу роботи позивача період догляду позивача за перестарілим, що досяг 80-річного віку, з 11.12.1998 по 31.12.2003, пославшись на відсутність висновку ЛКК про те, що перестаріла людина потребувала догляду, оскільки довідкою органів праці та соціального захисту населення підтверджено здійснення позивачем догляду за перестарілим – ОСОБА_2 , 1917 р.н., з 18.12.1998 по 31.12.2003.

Також актом № 149/ТС/2/1 від 31.05.2019 перевірки в управлінні соціального захисту населення Тисменицької РДА з питань дотримання вимог чинного законодавства, щодо надання достовірних відомостей по здійсненню догляду гр. ОСОБА_1 за період з 18.12.1998 по 31.12.2003 підтверджено, що на підставі особового рахунку № НОМЕР_3 (с. Рошнів), позивач одержував допомогу по догляду за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку ОСОБА_2 , 1917 року народження, за період з 18.12.1998 по 31.12.2003.
Цим актом перевірки не встановлено надання недостовірних відомостей по здійсненню догляду позивачем за період з 18.12.1998 по 31.12.2003, за перестарілою особою, яка досягла 80-ти річного віку, та отримання ним допомоги за таким доглядом.  

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком слід зарахувати період догляду ОСОБА_1 за перестарілим – з 11.12.1998 по 31.12.2003.

Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що позивач має право на включення спірних періодів до його загального стажу роботи та, як наслідок, право на призначення пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 300/1685/19 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 21 лютого 2019 року.