ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006060	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Качмара В.Я.
за участі секретаря судового засідання         Чопко Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року про повернення позовної заяви (суддя - Костецький Н.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименка Ігоря, Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

                                                              ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Тарана Андрія, голови Національної поліції України Клименко І.М., Національної поліції України, заступника начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області Харченко Наталії, у якому просив: визнати дії відповідачів 1, 2, 3, 4, 5 по наданню відповідей такими, що порушили вимоги ЗаконівУкраїни «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», Закону «Про інформацію» та статті 40 Конституції України - протиправними і незаконними; визнати дії відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги та заборони; зобов`язати відповідача 3, 4 надати відповідь на скаргу/заяву від 03.10.2019 з посиланням на Закон та викладення мотивів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного судувід 22 листопада 2019 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідач - Національна поліція України у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову ОСОБА_1 є вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, а саме в порядку, встановленому КАС України та в порядку, встановленому КУпАП, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України.    
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими з таких міркувань.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною першою статті 21 КАС України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.   
Разом з тим, частиною шостою статті 21 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд першої інстанції вважав, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання дії відповідачів 2, 4, 5 по наданню відповідей - правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом України «Про запобігання корупції» вимоги та заборони повинна розглядатись в порядку накладення адміністративних стягнень передбачених КУпАП, оскільки відповідальність за порушення вимог статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» передбачена статтею 212-3 КУпАП. 
Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 7 КУпАП застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 221 КУпАП передбачено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 204-1, 204-3, 206-1, 212-2 - 212-21 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 257 КУпАП протокол про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення такого правопорушення.   
Таким чином, справи про накладення адміністративних стягнень розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів в порядку встановленому КУпАП, на підставі протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, складеного уповноваженим на це органом.
Натомість, у розглядуваній справі ознаки справи про накладення адміністративних стягнень, яка повинна розглядатись за правилами іншого ніж адміністративного судочинства, відсутні, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про те, що предметом позову ОСОБА_1 є вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.
З змісту адміністративного позову видно, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є протиправність дій відповідачів щодо ненадання відповіді на його скаргу/заяву від 03.10.2019. При цьому, жодна із вимог не повинна розглядатись за правилами КУпАП.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (пункт 4 частини першої цієї статті).
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року про повернення позовної заяви скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар  	
    Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.