У Х В А Л А 
17 січня 2020 року
м. Київ
справа № 758/13327/15-ц
провадження № 61-1006 ск 20
Верховний Суд у складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду                      м. Києва від 27 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційного банку ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2014 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у розмір                  152 312,07 грн.
Свої вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» обґрунтовувало тим, що на підставі договору фінансового лізингу, укладеного 26 червня 2013 року між ним та ОСОБА_1 , відповідачка отримала від банку у платне користування автомобіль марки Fiat, модель Linea, 2013 року випуску, тип Т3:                                              седан / лифтбек, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та зобов`язалася сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, в строки та в розмірах, передбачених умовами договору.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання, взяті на себе за договором фінансового лізингу, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати щомісячних платежів з відшкодування вартості предмета лізингу, ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом, у якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу в розмірі 152 312,07 грн. (102587,90 грн. заборгованості по залишку предмету лізингу, 24148,86 грн. заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу, 5558,28 грн. заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 16612,43 грн. заборгованості з пені, 3404,60 грн. заборгованості за страховою винагородою) та судовий збір.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня     2019 року у задоволенні названого позову відмовлено.
Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог Банку. Районний суд вважав, що відсутністі підстави для стягнення заборгованості за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог законодавства України щодо його нотаріального посвідчення (частина 1 статті 220 ЦК України).
09 січня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                          АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду  м. Києва від                    27 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, в якій просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;  справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у загальному розмірі 152 312, 07 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 1 921 грн =191 200 грн.).
Таким чином ця справа є малозначною.
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 394 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                            В. М. Сімоненко