ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1686/20 Справа № 212/2647/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- судді Бондар Я.М.,
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,
сторони справи :
позивач-Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження у м. Кривому Розі згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб апеляційну скаргу позивача Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Власенком М.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначив, що 07.02.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 25000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту.
Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 07.02.2019 виникла заборгованість в розмірі 91 724,77 грн., з яких: 40587,19 грн. тіло кредиту, 20891,34 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 24 552,20 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн. – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 4344,04 грн. (процентна складова).
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі91 724,77 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк`заборгованість за кредитним договором від 07.02.2011 року в сумі 40 587 (сорок тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень) 19 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» витрати на сплату судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна ) гривня.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач АТК КБ «Приватбанк», не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права ставить питання про його скасування в частині відмови стягнення інших нарахувань заборгованості та ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог позивача.
При цьому, скаржник, посилаючись на рішення Верховного Суду у справах №342/180/17, №356/1635/16-ц №428/2873/17, №755/2720/16-ц,№666/388/16-ц, №415/5971/17, просить взяти до уваги викладені у них висновки та задовольнити позовні вимоги банку. Позивач вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, наголошуючи на тому, що суд, встановивши той факт, що відповідач отримав кредит та не повернув його, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Скаржник вважає, що суд, оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність, функціонування фінансового сектору держави. Вказує, що необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачена статтею 169 Кодексу європейського договірного права – акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача, адвокат Терновська О.А., просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, відхиливши скаргу, вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам процесуального і матеріального права.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.02.2011 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
До кредитного договору позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
У заяві позичальника від 07 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 07 лютого 2019 року становить 91724,77 грн. і складається із: 40587,19 грн. тіло кредиту, 20891,34 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 24552,20 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн. – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 4344,04 грн. (процентна складова).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи та не визнаються відповідачем, оскільки не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.02.2011року шляхом підписання заяви-анкети, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
При цьому, суд врахував, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в сумі 40587,19грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що визнано відповідачем в ході розгляду справи, виходячи з вимог ч.2 ст.530 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. 
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Так, в матеріалах справи наявна, надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем, в якій, зокрема зазначені відсотки за користування кредитними коштами – 2,5%, пені – пеня = пеня(1)+ пеня(2), де пеняґ(1) базова процентна ставка по договору/30 календарних днів нарахованих за кожен день прострочення кредиту; пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше, та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту – 500 грн. і 5% суми заборгованості по кредиту з урахуванням нарахованих процентів та і комісій (а.с.14).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведена вище довідка, яка підписана позичальником, відповідачем по справі, підтверджує його приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши цю довідку, відповідач особисто ознайомився з запропонованими йому умовами кредитування, тобто був обізнаний з умовами на яких отримав наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати відсотків, пені, штрафів.
У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту в сумі 40587,19 грн., також заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 20891,34 грн., пеню за прострочене зобов`язання в сумі 24 552,20 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 4344,04 грн. (процентна складова), заборгованість за відсотками відсутня (а.с.33-зворот).
Однак суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини, у зв`язку із чим, рішення підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 20891,34 грн. та штрафів за користування кредитними коштами, вимоги щодо стягнення пені за прострочене зобов`язання та пені за несвоєчасність сплати боргу, не можуть бути задоволені, з огляду на таке.
Слід зауважити, що відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором, у зв`язку із чим вважає на можливе стягнути з відповідача на користь позивача тільки штрафи в сумі – 500 грн. (фіксована частина) та 3073,92 (процентна складова), відповідно розрахунку 40587,грн.+ 20891,34 грн х5%, у стягненні пені за зобов`язаннями, слід відмовити, що повністю узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 2-884/10 (провадження № 61-24993св18) та іншими.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають також задоволенню в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 20891,34 грн., штрафів в сумі – 500 грн. (фіксована частина) та 3073,92 (процентна складова), в частини стягнення пені, вимоги позивача не можуть бути задоволенні, у зв`язку з чим рішення суду на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині збільшення суми задоволених позовних вимог з 40 587,19 грн. до 65 051,84 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із збільшення суми задоволенних позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій відповідно до задоволених позовних вимог -3405,97 грн.
Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року в частині стягнутої судом суми заборгованості змінити.
Збільшити, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» стягнуту судом суму заборгованості з 40 587,19 грн. до 65 051,84 грн, яка складається: 40587,19 грн.- тіло кредиту, 20891,34 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, штраф 500,00 грн. (фіксована частина), 3073,92 грн. (процентна складова).
Стягнути з відповідача ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в сумі 3405,97 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року

Головуючий:
Судді: