ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/6985/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 160/6985/19 
за позовом ОСОБА_1  
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

встановив:

          У липні 2019 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення подвійного обмеження максимального розміру належної йому пенсії на рівні 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, що втратили працездатність;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсійних виплат за попередній період, починаючи з 01.03.2017 р. по 01.03.2018 р. та сплатити недоплачену суму пенсії у повному обсязі, відповідно до норм чинного законодавства;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсійних виплат за попередній період, починаючи з 01.03.2018 р. по 01.03.2019 р. та сплатити недоплачену суму пенсії у повному обсязі, відповідно до норм чинного законодавства;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсійних виплат за попередній період, починаючи з 01.03.2019 р. по 01.07.2019 р. та сплатити недоплачену суму пенсії у повному обсязі, відповідно до норм чинного законодавства;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсійних виплат за липень 2019 року та сплатити недоплачену суму пенсії у повному обсязі, відповідно до норм чинного законодавства;
- зобов`язати відповідача нараховувати щомісячно суму пенсії, яка розраховується відповідно до спеціальних норм чинного законодавства, які регулюють порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу, а саме, ст.ст. 53 та 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХII (зі змінами та доповненнями) та Постанов КМУ №418 та №713.

          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку що відповідачем було вірно обраховано та обмежено граничний розмір пенсії позивача.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом не застосовано спеціальний порядок призначення та виплати пенсії льотно-випробному складу, який встановлений ст. 53 та 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Судом не встановлений той факт, що позивач є пенсіонером за вислугу років з 1996 року, що є суттєвим для встановлення підстав обмеження пенсії згідно ст. 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Також зазначає, що відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668 - VI від 08.07.2011 р. передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Як було зазначено вище, судом не було встановлено той факт, що пенсія призначена ОСОБА_1 у 1996 році, тому обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене ст. 2 Закону України №  3668 - VI від 08.07.2011 р., на нього не розповсюджується.
Зазначає також, що судом також неповно проаналізована та невірно застосована норма ст. 2 та абзацу 1 п. 2 розділу II Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668 - VI від 08.07.2011 р., а саме: у вказаний Закон вносилися зміни та доповнення Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VІІІ від 24.12.2015 р. У п. 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VІІІ від 24.12.2015 р. встановлено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року. Оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена у 1996 році, то обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене ст. 2 Закону України № 3668 - VI від 08.07.2011 р. на нього не розповсюджується. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 03.10.2018 р. у справі № 127/4267/17, від 12.11.2019 р. у справі № 360/1428/17. Таким чином, судом не були досліджені та не враховані обставини часу призначення пенсії ОСОБА_1 і Положень п. 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VІІІ від 24.12.2015 р.
Судом неправильно застосовані норми права щодо правомірності встановлення обмеження максимального розміру пенсії, викладені у рішеннях Конституційного суду та Європейського суду. Наведені у судовому рішенні посилання на рішення вказаних судів не можуть бути застосовані при розгляді даного спору, оскільки чинним законодавством не може допускатися звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.
Відповідно до ч. 3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально - економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у рішенні від 20.03.2002 р. № 5- рп/2002. 
У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2004 від 17.03.2004 р., №  20-рп/2004 від 01.12.2004 р., № 8-рп/99 від 06.07.1999 р., № 5-рп/2002 від 20.03.2002  р.).
Таким чином, обмеження відповідачем розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 із посиланням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються, є неприпустимими, його право на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що право на пенсію за вислугу років мають окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу (ст.52 Закону № 1788). Відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №  1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб на посадах, що дають право на призначення пенсії, зокрема вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за  нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та за наявністю трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення"  №  1788-ХІІ від 05.11.1991 року.
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням  норм статті 28 цього Закону.
Таким чином, право на пенсію за вислугу років працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації визначається відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення", а розрахунок і виплата пенсії здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 - IV.
Відповідно до п. 3 ст. 27 Закону № 1058, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні приписи містить ст. 85 Закону №1788.
Відповідно до п.2 Розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011 року обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Отже, з урахуванням вищевказаного, п.2 Розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №3668-VI застосовується до пенсій розмір яких на (дату набрання чинності Законом України №3668-VI, а саме - 01 жовтня 2011 року) перевищував встановлений цим Законом максимальний розмір пенсії. В такому разі пенсії виплачувались без обмеження, але при цьому такі пенсії не підлягали індексації, перерахункам передбаченим положеннями частини другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншим перерахункам встановленим законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії встановленому цим Законом.
Просить постанову суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного. 

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу цивільної авіації, яка виплачується з урахуванням вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.
07.05.2019 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив провести перерахунок суми його пенсії, яка розраховується відповідно до спеціальних норм чинного законодавства, які регулюють порядок призначення та виплати пенсій льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації. Провести позивачу перерахунок пенсійних виплат за попередній період, з 2017 року по теперішній час, а також сплатити недоплачену суму пенсії в повному обсязі.
Своїм листом від 16.05.2019 року №3530/К-09 про розгляд звернення відповідач повідомив позивача про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Органи Пенсійного фонду України в своїй діяльності керуються нормами чинного законодавства.
Позивач вважає, дії відповідача щодо обмеження максимального розміру належної йому пенсії на рівні 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб що втратили працездатність, протиправними.
Суд першої інстанції вірно виходив з  того, що право на пенсію за вислугою років, порядок її призначення та перерахунку визначаються відповідно до ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, частиною третьою статті 53, ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII, Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 р. №418.
Згідно з пунктом 7 «в» Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 р. №529) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Отже, законодавством передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач 01.03.2016 року здійснив перерахунок пенсії позивачу, яка станом на момент перерахунку становила 19   102,23 грн., проте з урахуванням обмеження її виплати, встановленої статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 08.07.2011  р. № 3668-VI   (далі   Закон №3668-VI).
Згідно зі статтею 2 Закону №3668-VI, що набрав чинності 01.10.2011 р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) в тому числі і за Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо посилання позивача на абзац перший пункту 2   розділу ІІ Закону №3668-VI. , що вказана норма стосується виплат пенсій, призначених до набрання чинності   Законом №3668-VI, та розмір якої перевищував встановлений   Законом №3668-VI   її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Таким чином, вказана норма жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності   Законом №3668-VI, у тому числі і не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Колегія суддів зазначає, що фактично зростання пенсії позивача було зупинено, оскільки не здійснювалось її підвищення і виплата пенсії здійснювалась  без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством,  але її розмір не було зменшено, а тому доводи скаржника стосовно звуження обсягу його конституційних прав є безпідставними. 
Проте, після того, як максимальний розмір пенсії (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) перевищив розмір пенсії позивача положення абзацу першого пункту 2   розділу ІІ Закону №3668-VI припинили свою дію на позивача, а тому вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у 2017 році.
Суд першої інстанції вірно послався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 3 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 359/6255/17 та практику Європейського Суду з прав людини.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд виходив з того, що всі доводи позивача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.
В п.23. Рішення Європейського Суду з прав людини Суд "Проніна проти України" нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції обов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
На думку колегії суддів, інші доводи апеляційної скарги не мають вирішального значення.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду слід залишити  без змін.

Керуючись ст. 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 160/6985/19 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко