ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
28 лютого 2020 року                                                                м. Київ
 
справа № 761/31796/19
 
провадження № 22-ц/824/36/20
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.   
          
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Київської місцевої прокуратури № 10 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання угод недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав власності та витребування комунального майна,-  
встановив:
 
 У серпні 2019 року керівник Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської радизвернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року позовну заяву прокурора повернуто.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, керівник Київської місцевої прокуратури № 10подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що Департамент комунальної власності міста Києва є виконавчим органом Київської міської ради, на який безпосередньо покладено управління майном територіальної громади міста Києва, а тому Київська міська рада була обізнана у вибутті із власності спірного майна, однак не вжила заходів щодо звернення до суду із позовною заявою про витребування комунального майна, а після отримання інформації про наявні порушення інтересів територіальної громади, відмовилась від своїх безпосередніх обов`язків, запропонувавши здійснити захист порушеного права органам прокуратури. 
Сторони правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.   
Згідно вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року позов керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Київської міської ради повернуто заявнику з тих підстав, що  прокурором не долучено до позовної заяви документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах Київської міської ради.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Звертаючись до суду з позовом, керівник Київської місцевої прокуратури № 10 мотивував його тим, що прокурором встановлено факт незаконного вибуття майна з комунальної власності поза волею власника в особі Київської міської ради, якою не вживаються заходи спрямовані на його повернення територіальній громаді міста, що відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» стало підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 2 Закону України «Про прокуратуру», на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у суді у випадках, визначених Законом.
Згідно вимог ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенція якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку. Передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У свою чергу, ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, прокурор, реалізуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, має право звертатись до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Так, прокурором у позовній заяві зазначено, що органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Київська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Києва, проте остання не виявила факт незаконної реєстрації права власності на комунальне майно за відповідачем ОСОБА_2 та наступними набувачами і правом на судовий захист не скористалась.  
Судом першої інстанції не надано належної оцінки фактам того, що Київською міською радою, як органом що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та розпорядником майна територіальної громади м. Києва не вжито заходів реагування спрямованих на повернення у власність територіальної громади міста спірного майна.
Порушення інтересів держави полягає в тому, що спірне майно вибуло з комунальної власності міста, що позбавляє Київську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись ним, чим завдається шкода державі.
Більш того, в матеріалах справи міститься лист від 24 квітня 2019 року № 062/02/08-3912, яким Департамент комунальної власності міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за дорученням Київської міської ради від 15 квітня 2019 року № 08/8234, повідомив прокуратуру, що Департаментом, як органом на який безпосередньо покладено управління майном територіальної громади міста Києва, в інтересах Київської міської ради не вживались заходи спрямовані на поновлення майнових прав. Разом з цим, Департамент просив місцеву прокуратуру вжити відповідні заходи цивільно-правового характеру в інтересах Київської міської ради (а.с. 62-63).
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для повернення позовної заяви керівника Київської місцевої прокуратури №10.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку п.4 ч.1ст.379 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 374, 379, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,
 
постановив :
Апеляційну скаргукерівника Київської місцевої прокуратури № 10  задовольнити. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                              

Судді :