П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10134/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Єфіменко Ольга Володимирівна  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   
13 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Франовської К.С.  Совгири Д. І. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року  (рішення постановлено суддею Єфіменко О.В. в м.Житомирі, повний текст рішення складено 30 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просила:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №119 від 06.11.2017, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які позивач отримала після звільнення за період проходження військової служби до 04.08.2017) за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення для обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходила військову службу в Збройних Силах України та відповідно до наказу командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №214-рс була звільнена з військової служби у запас за віком, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 06 листопада 2017 року виключена із списків особового складу. При звільненні позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення. В подальшому позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1  із заявою про донарахування такої виплати, яку останній залишив без задоволення. 
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позов задоволено.
Суд першої інстанції визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №119 від 06.11.2017, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які ОСОБА_1 отримала після звільнення за період проходження військової служби до 04.08.2017) за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення для обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 , провести перерахунок (донарахування) та виплату різниці розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.304 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України на посаді радіотелефоніста радіовідділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до копії витягу з наказу командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 214-рс від 06 листопада 2017 року позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «в» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.13) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 06.11.2017 року виключено із списків особового складу частини (а.с.14).
При звільненні позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що не заперечується сторонами. При обрахунку одноразової грошової допомоги відповідач не врахував  щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі №806/1999/18, яке набрало законної сили, визнано право позивача на призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включено, зокрема, і щомісячну додаткову грошову винагороду (а.с.15-17).
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №240/4924/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , яке набрало законної сили та виконане, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день виключення зі списків особового складу - 06 листопада 2017 року. Цим судовим рішенням було встановлено, що індексація грошового забезпечення є його складовою (а.с. 18-23). 
Позивач 16 липня 2019 року звернулась до відповідача із заявою  про донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення. Просила здійснити виплату суми перерахунку (а.с.31).
Листом від 16.08.2019 №5039 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача про те, що при звільненні було нараховано та виплачено одноразову допомогу в разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (без урахування додаткової винагороди (60%) згідно постанови Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" №889 від 22 вересня 2010 року (а.с.32-33).
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що додаткова  винагорода (60% грошового забезпечення) згідно постанови Кабінету Міністрів України №889 виплачувались позивачу щомісячно і протягом останніх 24 місяців перед звільненням, така винагорода не відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тому підлягає включенню до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні. Суд першої інстанції також зазначив, що неврахування індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні є протиправним, оскільки відповідно до приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії",  Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Крім того, право позивача на індексацію грошового забезпечення встановлено і судовим рішенням, яке набуло чинності та виконано.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі-Закон №2011).
Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби Збройних Сил України та на момент такого звільнення остання набула право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ.
При цьому, вказана одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована та виплачена, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди (60%) та індексації грошового забезпечення.
Свої дії, щодо неврахування до одноразової грошової допомоги при звільненні додаткової винагороди (60%) та індексації грошового забезпечення відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016  № 550 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 11 листопада 2016 року за № 1470/29600 (далі - Інструкція), до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (а.с.32-33). Вказана  Інструкція видана на виконання Постанови №889.
Слід вказати, що оскільки, частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вказав, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2019 у справі №826/3398/17.
Як зазначалось вище, згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
При цьому, судом першої інстанції враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, викладені у постанові від 6 лютого 2019 року, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Як свідчать матеріали справи, зокрема довідка ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2018 №401 позивач останні 24 місяці перед звільненням (з листопада 2015 року по жовтень 2018 року) отримувала додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця та за вказаний період становила 66519,90 грн (а.с.28).
Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889.
Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі  №295/5200/18 ( адміністративне провадження №К/9901/3071/19).
Щодо не врахування до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні індексації його грошового забезпечення, колегія суддів зазначає таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За приписами ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078  (далі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, таким чином в врахуванні при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
Таким чином, індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі №240/4924/18, яке набрало законної сили та виконане, було встановлено, що індексація враховується до складу грошового забезпечення (а.с. 18-23).
Крім того, рішенням рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2018 року у справі № 806/1999/18, яке набрало законної сили, визнано право позивача на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включена, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с.15-17). 
Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому суд апеляційної інстанції критично ставиться до таких доводів відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій військової частини НОМЕР_2 , які полягають у відмові здійснити перерахунок (донарахування) вихідної допомоги при звільненні згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №119 від 06.11.2017, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення (з урахуванням усіх виплат та доплат, які ОСОБА_1 отримала після звільнення за період проходження військової служби до 04.08.2017) за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення суми щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  13 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Совгира Д. І.